ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року	Львів	Справа № 607/473/26 пров. № А/857/15666/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
Головуючого судді Мандзія О.П.,
Суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я., 
за участю секретаря судового засідання Гепфель А.А.,

представник позивача Гуменюк Б.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 лютого 2026 року у справі №607/473/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про адміністративне правопорушення,, -

суддя в 1-й інстанції Воробель Н.П.,
дата ухвалення рішення 25.02.2026,
місце ухвалення рішення м. Тернопіль,
дата складання повного тексту судового рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі – апелянт, позивач), в інтересах якої діє адвокат Гуменюк Богдан Степанович, звернулася в Тернопільський міськрайонний суд з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АВ№00009351 від 16.12.2025, якою встановлено відповідальність за ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 17000,00 грн.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 23.12.2025 ОСОБА_1 отримала конверт від Державної служби України з безпеки на транспорті, у якому містилася постанова про накладення адміністративного стягнення від 16.12.2025 серія АВ №00009351. 
ОСОБА_1 має у власності спеціалізований вантажний контейнеровоз DAF XF 460 FAR, р.н. НОМЕР_1 , та спеціалізований причіп – контейнеровоз SCHROEDER WIESMOOR, р.н. НОМЕР_2 . 05.12.2025 зазначеними транспортними засобами здійснювалось вантажне перевезення для Нової пошти. Відповідно до постанови від 16.12.2025, відповідачем було проведено зважування даного автомобіля та причепа за адресою М-30, км. 440 + 527, Вінницька область. В оскаржуваній постанові від 16.12.2025 серія АВ №00009351 зафіксовано такі фактичні параметри транспортного засобу: кількість вісей – 4 шт; спарені колеса – 2 вісь. Звертає увагу суду на той факт, що у контейнеровоза DAF XF 460 FAR не дві осі, як зазначено в оскаржуваній постанові, а три осі і спарені колеса на другій осі. Доказом цього є фото №5-8 даного автомобіля, які долучені до позовної заяви. Крім того, самим відповідачем на фото №4 зафіксовано три осі в автомобіля та дві осі в причепа. Тобто фактично було п`ять осей, а не чотири, як про це значено в постанові. Як випливає із фото №9 та №10, які є додатками до позовної заяви, відстань між другою та третьою віссю на автомобілі – контейнеровозі складає 1,4 м. Відтак вважає, що у даному випадку повинен бути застосований пп. «в» п. 22.5 Правил дорожнього руху, згідно з яким навантаження на здвоєні осі, якщо відстань між осями від 1,3 до 1,8 метра при спарених колесах, за умови, що навантаження на кожну вісь не перевищує 9,5 тонни на дорогах державного значення повинна бути 19 т. Внаслідок того, що відповідачем в оскаржуваній постанові неправильно зафіксовано кількість осей в перевіреному транспортному засобі, то, відповідно, відповідачем взагалі не зафіксовано відстань між другою та третьою віссю та відстань між третьою та четвертою віссю. Фактично в оскаржуваній постанові правильно зафіксовано відстань між першою та другою віссю. Зафіксована в постанові відстань між другою та третьою віссю (8 180 мм) насправді є відстанню між другою та четвертою віссю, а зафіксована в постанові відстань між третьою та четвертою віссю (1 410 мм) насправді є відстанню між четвертою та п`ятою віссю.
В порушення вимог ст. 7, ч. 2 ст. 132-1, ст. 280 КУпАП відповідач не взяв до уваги ту обставину, що в автомобіля та причепа позивача наявні п`ять осей, а не чотири. Пристрій, який в автоматичному режимі зафіксував правопорушення, – WIM 55.055*003 не встановив наявність п`яти осей на автомобілі з причепом, не виміряв навантаження на третю вісь, а виміряв навантаження на першу, другу, четверту та п`яту вісь.
Оскільки вказана постанова є протиправною та безпідставною, порушує права позивача, ОСОБА_1 звернулася до суду із цим позовом.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.02.2026 у цій справі у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм як процесуального, так і матеріального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що перевезення вантажу здійснювалося автомобілем DAF XF 460FAR д.н.з. НОМЕР_1 , який є спеціалізованим вантажним контейнеровозом та спеціалізованим причепом – контейнеровозом SCHROEDER WIESMOOR, р.н. НОМЕР_2 . Перевищення параметрів, визначених у підп. «в» п. 22.5 Правил дорожнього руху максимального навантаження на вісь 24т не мало місця. Проте, відповідач в оскаржуваній постанові зазначив, що максимальне навантаження на вісь – 11,5т.
Апелянт акцентував на тому, що відповідач не надав відео руху транспортного засобу спеціалізованого вантажного контейнеровоза DAF XF 460FAR д.н.з. НОМЕР_1 та спеціалізованого причіпа – контейнеровоза SCHROEDER WIESMOOR, р.н. НОМЕР_2 через автоматичний пункт WIM 55.055*003, який знаходиться за адресою М-30, км. 440+527, Вінницька область, який відбувся 05.12.2025 о 05:49год. Відповідач також не надав жодних доказів того, що відповідний транспортний засіб рухався із піднятою віссю. Із долучених до відзиву фотографій не випливає, що під час руху третя вісь на транспортному засобі була піднята.
Апелянт просив скасувати рішення тернопільського міськрайонного суду тернопільської області від 25.02.2026 та прийняти нове рішення, яким вимоги позовної заяви задовольнити повністю.
Відповідач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, у якому вказав, що відповідно до оскаржуваної постанови відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, визначених у п. 22.5 Правил дорожнього руху – навантаження на ординарну вісь транспортного засобу на 15,409% (1.722 тон), при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11.5 тон, відповідальність, за яке передбачена ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.
Факт належної фіксації руху транспортних засобів позивача через автоматичний пункт з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, а також справності технічного засобу та достовірності встановлених ним відомостей зафіксовано приладом автоматичним для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WIM 55, 055*003, яким здійснювалась фіксація правопорушення в автоматичному режимі, свідоцтво про повірку №23-21/000157; 35-02/6493.
Враховуючи відповідність автоматичного вагового комплексу WIM 55, 055*003 законодавчо встановленим технічним вимогам відповідності, Державною службою України з безпеки на транспорті зафіксовано, що 05.12.2025 о 5 год 49 хв., за адресою М-30, км 440+527, Вінницька обл. рухався транспортний засіб DAF XF 460 FAR, ДНЗ НОМЕР_3 з піднятою віссю, що спричинило збільшення навантаження на інші осі.
Фотографії руху транспортного засобу через автоматичний пункт містяться на офіційному веб-сайті Укртрансбезпеки у мережі Інтернет за посиланнями, які є у кожній постанові та можуть бути перевірені на предмет їх належності, об`єктивності та достовірності. Відповідно до вказаних фотографій, третя вісь транспортного засобу не має зчеплення з асфальтним покриттям та розташована вище ніж інші осі. Відповідний транспортний засіб оснащений піднімною (додатковою) віссю, але остання не була врахована при фіксуванні порушення оскільки була піднята та не використовувалась. Піднімна (додаткова) вісь автомобіля розташовується за його провідною віссю і оснащена приводом, що дозволяє їй опускатися і підійматися. У разі підняття додаткової осі, остання не контактує з поверхнею дорожнього покриття. Підняття осі допомагає скоротити знос покришок і знизити витрату палива. У випадках, коли масу автомобіля необхідно розподілити на велику площу, водій опускає додаткову вісь, тим самим розвантажуючи інші осі автомобіля. Водій може керувати осями за допомогою вимикача, розташованого в його кабіні. Включаючи подачу повітря в пневмосистему осі, він опускає її на дорожнє покриття і знижує навантаження на інші осі транспортного засобу. І навпаки, скидаючи повітря з пневмосистеми, водій підіймає вісь, і навантаження на решту осей зростає.
Таким чином, вищезазначеними доказами підтверджено, що позивач допустив перенавантаження на другу вісь транспортного засобу. Водій здійснив підняття осі, що спричинило збільшення навантаження на вісь, та призвело до порушення правил п.22.5 Правил дорожнього руху. 
Відповідач вважає, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.02.2026 у справі №607/473/26 є законним, тобто таким, що ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права у відповідності до ч. 2 ст. 242 КАС України та ст. 129 Конституції України.
Відповідач просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін
Представник апелянта в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав. Просив її вимоги задовольнити.
Відповідач явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту не подавав.
З врахуванням приписів ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується письмовими доказами, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , власником транспортного засобу марки DAF XF 460 FAR, д.н.з. НОМЕР_3 (особливі відмітки: спеціалізований вантажний контейнеровоз), є ОСОБА_1 .
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , власником транспортного засобу марки SCHROEDER WIESMOOR, д.н.з. НОМЕР_2 (особливі відмітки: спеціалізований причіп-контейнеровоз), є ОСОБА_1 .
16.12.2025 головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Курлаєвою Ю.С. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АВ №00009351, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 гривень. 
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , власником транспортного засобу марки DAF XF 460 FAR, д.н.з. НОМЕР_3 (особливі відмітки: спеціалізований вантажний контейнеровоз), є ОСОБА_1 .
Відповідно до змісту постанови серії АВ №00009351 від 16.12.2025, 05.12.2025 о 5 год 49 хв, за адресою М-30, км 440+527, Вінницька обл., автоматичним пунктом фіксації адміністративних порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб марки DAF XF 460 FAR, д.н.з. НОМЕР_3 . Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР: навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 15,409% (1.772 тон), при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11.5 тон, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 132-1 КУпАП.
В оскаржуваній постанові також зазначено інформацію про технічний засіб, яким в автоматичному режимі зафіксовано правопорушення, а саме: технічний засіб WIM 55, 055*003, свідоцтва про повірку технічного засобу №23-21/000157, чинне до 02.09.2026 року, №35-02/6493, чинне до 05.09.2026 року, сертифікат калібрування №UA/232/250902/000637, чинне до 01.09.2026, а також зафіксовано результати автоматичної фіксації транспортного засобу в момент учинення адміністративного правопорушення: кількість вісей – 4 шт.; спарені колеса – 2 вісь; відстань між вісями 1-2: 4740 мм, 2-3: 8180 мм, 3-4: 1410 мм, навантаження на вісь 1 – 3950 кг, 2 – 15800 кг, 3 – 5250 кг, 4 – 4800 кг, загальна маса – 29800 кг. Виміряні з урахуванням похибки вагові або габаритні параметри транспортного засобу: навантаження на одиночну вісь – 13272 кг.
Крім того, у постанові міститься посилання в Інтернеті на вебсайт, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом (за наявності) транспортного засобу в момент учинення правопорушення та ідентифікатор доступу. Перейшовши за зазначеним посиланням, встановлено наявність трьох зображень транспортних засобів DAF XF 460 FAR, р.н. НОМЕР_1 , та SCHROEDER WIESMOOR, р.н. НОМЕР_2 . Зазначені зображення також долучені до матеріалів справи.
Не погоджуючись із спірною постановою, позивач звернулася до суду із позовом.
Відмовляючи в задоволенні цього позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що у постанові чітко зазначено, що навантаження на вісь транспортного засобу позивача визначалося за формулою, яка враховує фактичне навантаження, нормативно дозволений параметр, а також допустиму похибку пристрою. Відповідачем правильно застосовано цю формулу для визначення перевищення навантаження на вісь транспортного засобу, і помилок у розрахунках, на яких наполягає позивач, не виявлено.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд зазначає таке.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (ч. 1 ст. 5 КАС України,).
Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).
Стаття 14 Закону України від 30.06.1992 №3353-ХІІ «Про дорожній рух» (далі - Закон №3353-ХІІ) зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст. 53 Закону №3353-ХІІ).
Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулює Закон України від №2344-ХІІ «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 (далі - Закон №2344-ІІІ).
Відповідно до ст. 5 Закону №2344-ІІІ серед основних завдань державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту визначено створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.
Згідно з ч. 12 ст. 6 Закону №2344-ІІІ державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Статтею 33 Закону України №2862-IV «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 визначено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч. 2 ст. 29 Закону №3353-ХІІ, з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 за №30 (далі - Правила №30, у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Абзацом 1 п. 4 Правил №30 визначено, що Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції за формою, наведеною в додатку до цих Правил, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.
Відповідно до абзацу четвертого пункту 4 Правил №30 допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі ПДР, в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують:
навантаження на вісь (пп. «в»):
на одинарну вісь 11,5 тон,
на здвоєні осі, якщо відстань між осями: менш як 1 метр 11.5 тон; від 1 до 1,3 метра 16 тон; від 1,3 до 1,8 метра при неспарених колесах 18 тон; від 1,3 до 1,8 метра при спарених колесах, за умови, що навантаження на кожну вісь не перевищує 9,5 тони 19 тон; від 1,3 до 1,8 метра чотирьохвісних автомобілів, ведучі вісі яких оснащені спареними колесами, за умови, що навантаження на кожну ведучу вісь не перевищує 11,5 тони 23 тони; від 1,8 до 2,5 метра для причепів та напівпричепів 20 тон.
На строєні осі, в тому числі транспортних засобів спеціалізованого призначення (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів, якщо відстань між осями: 1,3 метра або менше 21 тонна; понад 1,3 до 1,4 метра 24 тони.
Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами «б» та «в» цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.
Частиною 2 ст. 132-1 КУпАП встановлена відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами -
тягне за собою накладення штрафу в розмірі: 
п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; 
однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; 
двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; 
трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За правилами ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-1 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-8 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 258 КУпАП у разі виявлення адміністративного правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, правопорушення, передбаченого статтею 132-1 цього Кодексу, та/або порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису), протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Копії постанови у справі про адміністративне правопорушення та матеріалів, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, надсилаються особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом п`ятнадцяти днів з дня винесення такої постанови, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 279-1 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.
Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначений Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1174 від 27.12.2019 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.06.2021 №623) (далі Порядок №1174, в редакції чинній станом на момент винесення спірних правовідносин).
За визначенням п. 2 Порядку №1174 автоматичний пункт фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті (далі - автоматичний пункт) - комплекс технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу в русі, визначених пунктом 12 цього Порядку, з одночасною його фотозйомкою, відеозаписом (за наявністю) та ідентифікацією за державним реєстраційним номером;
метадані - структуровані дані, які містять відомості про подію, зафіксовану за допомогою автоматичного пункту, характеристики зафіксованого транспортного засобу, необхідні для його ідентифікації, параметри функціонування технічних засобів автоматичного пункту, а також інші дані, необхідні для обліку, пошуку, оцінки та управління такими відомостями;
інформаційний файл - упорядкована сукупність відомостей про транспортний засіб, відповідальну особу, визначену статтею 14-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, наявність/відсутність документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, або дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та метаданих, сформованих автоматичним пунктом;
Відповідно до п.п. 7, 12 Порядку №1174 фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку.
Автоматичний пункт може забезпечувати: вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; вимірювання загальної маси транспортного засобу; визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу; визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу (за можливості); вимірювання габаритів транспортного засобу (за можливості); фіксацію та розпізнавання номерного знака транспортного засобу; фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей); первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційно-комунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування; автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-комунікаційної системи.
За приписами п. 13 Порядку №1174 під час вимірювання габаритно-вагових параметрів транспортних засобів застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність.
Інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно-телекомунікаційної системи у вигляді метаданих (п. 14 Порядку №1174).
Відповідно до п. 15 Порядку №1174 метадані повинні містити дані про: засоби вимірювальної техніки - назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, найменування виробника, найменування власника засобу вимірювальної техніки, інформацію про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки); місце фіксації (кілометр + метр, географічні координати); найменування автомобільної дороги загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, номерний знак транспортного засобу; тип транспортного засобу згідно з пунктом Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 «Автомобільні дороги. Визначення інтенсивності руху та складу транспортного потоку», повну масу транспортного засобу, зовнішні габарити транспортного засобу (за можливості), розподіл навантаження за осями транспортного засобу (номер осі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на осі (за наявності). Положення цього абзацу не поширюються на випадки фіксації в автоматичному режимі адміністративних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення; фотографії транспортного засобу: фронтальну, фотографію номерного знака транспортного засобу, оглядову фотографію із зображенням розпізнаного номерного знака; відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт (за наявності).
Згідно з п. 16 Порядку №1174 посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли.
Рішення посадової особи Укртрансбезпеки, прийняті під час розгляду справ про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, підтверджуються шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису та створення кваліфікованої електронної печатки на автоматизовано сформований проект електронного документа - постанови про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі.
Таким чином, положення Порядку №1174 передбачають технічні можливості автоматичної системи фіксації вагових параметрів, алгоритм здійснення вимірювань та порядок дій посадових особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі. Зокрема, посадові особи Укртрансбезпеки використовують інформацію з інформаційних баз щодо відомостей про транспортний засіб.
Крім того, процес системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті здійснюється в автоматичному режимі, що включає формування структурованих даних, інформаційних файлів тощо, та має, як наслідок, автоматизоване формування системою проекту постанови про адміністративні правопорушення, а, отже, і габаритно-вагові розрахунки щодо транспортного засобу здійснюються в автоматичному режимі та надалі застосовуються відповідною посадовою особою при прийнятті постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Згідно пункту 3 Розділу II Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 27.09.2021 №512 (далі - Інструкція №512), постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, оформлюється відповідно до додатка 1 до цієї Інструкції №512.
Відповідно до абзацу 3 п. 8 Розділу II Інструкції №512 постанова та бланк квитанції про сплату адміністративного штрафу, що є невід`ємною частиною цієї постанови, оформлені згідно з додатком 1 до цієї Інструкції №512, друкуються на паперовому бланку разом із повідомленням про вручення поштового відправлення (рекомендованого листа з постановою) та вкладаються у паперовий конверт.
Встановлені у справі фактичні обставини свідчать, що відповідачем в установленому порядку доведено перевищення позивачем нормативних параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР України, а саме: навантаження на ординарну вісь транспортного засобу на 15,409% (1.772 тон) більше, ніж при дозволеному максимальному навантаженні 11,5 тон, з огляду на технічні характеристики цього транспортного засобу, оскільки саме така інформація стосовно транспортного засобу міститься в інформаційних файлах, які використовуються уповноваженою особою.
В межах апеляційного перегляду справи, зрештою як і в суді першої інстанції, позивач не оспорює того факту, що позивач є суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення за ст.ст. 14-3, ч. 1 ст. 279-5 КУпАП.
Апеляційний суд у контексті викладеного звертає увагу, що законодавчо визначений механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі передбачає вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу, вимірювання загальної маси транспортного засобу з відображенням відомостей, в тому числі, про повну масу транспортного засобу, ширину, висоту, довжину, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі). При цьому будь-яких особливостей вимірювання в залежності від типу вантажу та його властивостей законодавцем не встановлено.
В спірному випадку в постанові про накладання адміністративного стягнення від 16.12.2025 серії AВ №00009351 зафіксовані фактичні параметри транспортного засобу, в тому числі, кількість вісей, навантаження на кожну вісь, загальна маса транспортного засобу (29800 кг), виміряні з урахуванням похибки вагові параметри транспортного засобу. Зокрема, навантаження на одиночну вісь 13272 кг.
Відповідач розрахував відсоткове навантаження на вісь транспортного засобу відповідно до ДСТУ OIML R 134-1:2010.
Розрахунок проводився за формулою:
% перевищення = (( Х факт Х норм ? похибка пристрою) /Х норм) *100%
Перевищення нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України було встановлено із врахуванням похибки вагових та габаритних параметрів транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та габаритні параметри транспортного засобу на ділянці автомобільної дороги.
Водночас, неправильність відповідних розрахунків позивачем не доведена.
Оскаржувана постанова містить посилання на технічні засоби, номер свідоцтва про їх повірку та строк їх дії, що призводить до можливості їх точної ідентифікації.
Доцільно зауважити, що автоматична фіксація не передбачає здійснення розрахунків, складання інших документів, які, будуть доказами скоєння адміністративного правопорушення. Усі вимірювання здійснює технічний пристрій, інформація про який наявна у постанові.
Колегія суддів зазначає, що подія та склад адміністративного правопорушення належним чином встановлені та відображені у оскаржуваній постанові, а також підтверджуються: фотографіями транспортного засобу та державних номерних знаків, здійсненими у момент фіксації транспортного засобу в момент проїзду через автоматичний пункт; та/або відеозаписом руху транспортного засобу через автоматичний пункт.
Вказані докази також містяться на офіційному веб-сайті Укртрансбезпеки у мережі Інтернет за наступним посиланням: https://wim.dsbt.gov.ua/r/a/АВ00009351/.Посилання на веб-сайт в мережі Інтернет міститься в оскаржуваній постанові разом з ідентифікатором доступу до веб-сайту.
За вказаним посиланням відображено транспортний засіб, номерні знаки спеціалізованого вантажного контейнеровоза так і спеціального причіпа-контейнеровоза, що належить позивачу, а також автомобіль в русі.
Крім того, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо відсутності «п`ятої осі» у результатах автоматичного, адже як встановлено з технічних характеристик транспортного засобу, а також зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву, автомобіль марки DAF XF 460 FAR обладнаний піднімною (допоміжною) віссю, яка у момент здійснення контролю перебувала у піднятому положенні та не контактувала з дорожнім полотном, тобто не використовувалася для сприйняття навантаження. Відповідно, автоматичні системи габаритно-вагового контролю, зокрема технічний засіб WIM 55, 055*003, не враховували цю вісь під час фіксації порушення, оскільки вимірювання здійснювалося лише по осях, які фактично несли навантаження на момент контролю. Така особливість конструкції транспортного засобу є загальноприйнятою у сфері вантажних перевезень та не свідчить про будь-яку недостовірність чи порушення правил роботи автоматичного пункту контролю.
Фотознімки, на які покликається позивач, самі по собі не містять достовірних метричних даних, необхідних для точного визначення конструктивної кількості осей та відстаней між ними та не є сертифікованим засобом визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу.
Суд першої інстанції вірно зауважив, що у постанові чітко зазначено, що навантаження на вісь визначалося за формулою, яка враховує фактичне навантаження, нормативно дозволений параметр, а також допустиму похибку пристрою. Відповідачем правильно застосовано цю формулу для визначення перевищення навантаження на вісь транспортного засобу, і помилок у розрахунках, на яких наполягає позивач, не виявлено.
Крім того, вищевказаними приписами законодавства не передбачено обов`язкового формування відеозапису у кожному випадку зважування, і відсутність такого запису не свідчить про недостовірність або неправильність вимірювань.
З огляду на викладене в сукупності, апеляційний суд погоджується з тим, що доводи представника позивача щодо неправильно зафіксованої кількості осей, відстаней між ними та, відповідно, некоректного розрахунку допустимого навантаження на вісь не ґрунтуються на належних доказах і не спростовують достовірність даних, отриманих сертифікованим технічним засобом, який зафіксував перевищення габаритно-вагових норм транспортним засобом ОСОБА_1 .
Виходячи з приписів статті 251 КУпАП, в якій наведені джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає, що фіксація факту вчиненого адміністративного правопорушення за допомогою спеціального технічного засобу, який працює в автоматичному режимі, є належним доказом в справі про адміністративне правопорушення.
Оскаржувана позивачем постанова містить всі обов`язкові відомості, передбачені статтею 283 КУпАП.
Колегія суддів наголошує, що вимоги до постанови про притягнення до адміністративної відповідальності визначено саме положеннями КУпАП.
Відповідно до частини четвертої статті 279-5 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Отже, нормами наведеної статті не встановлено обов`язкової участі позивача під час розгляду справи про порушення законодавства у сфері безпеки на автомобільному транспорті.
Відтак, суд вважає доведеними належними доказами наявність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП, що свідчить про правомірність накладення на позивача адміністративного стягнення оскарженою постановою.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями ст. 90 КАС України, визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
За правилами ст. 139 КАС України перерозподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. 2, 268, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 лютого 2026 року у справі №607/473/26 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	О. П. Мандзій 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар