СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м. Харків Справа № 922/3171/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Шутенко І.А.
за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.
за участю представників сторін:
прокурор – Богатирьова О.К.
позивача – не з`явився 
відповідача – Вишневецька Т.А.
розглянувши апеляційну скаргу ТОВ “СІНТЕЗ-21” (вх. № 265Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 14.01.2026 у справі № 922/3171/25 (повне рішення складено у приміщенні господарського суду Харківської області 23.01.2026 суддею Мужичук Ю.Ю.)
за позовом Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова, в особі Харківської міської ради, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю “СІНТЕЗ-21”, м. Харків
про усунення перешкоди на користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом скасування державної реєстрації

ВСТАНОВИВ:

Немишлянська окружна прокуратура міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернулася до Господарського суду Харківської області через систему “Електронний суд” із позовною заявою до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “СІНТЕЗ-21”, в якій просить суд усунути перешкоди Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради у здійсненні права на користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, розташованою за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, шляхом:
- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності товариства з обмеженою відповідальністю “СІНТЕЗ-21” (код ЄДРПОУ 36371693) на нежитлову будівлю літ. “АЯ-1” загальною площею 1263,9 кв.м., розташовану за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1724490663101; запис про речове право 31609655, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46930672 від 20.05.2019) та закриттям розділу 1724490663101 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,
- визнання за Харківською міською територіальною громадою в особі Харківської міської ради (код ЄДРПОУ 04059243) права власності на самочинно збудовану нежитлову будівлю літ. “АЯ-1” загальною площею 1263,9 кв.м, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12;
- зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю “СІНТЕЗ-21” (код ЄДРПОУ 36371693) передати Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради (код ЄДРПОУ 04059243) нежитлову будівлю літ. “АЯ-1” загальною площею 1263,9 кв.м., розташовану за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, шляхом укладення акту прийому - передачі.
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що право користування земельною ділянкою за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, Відповідачем не оформлено, у зв`язку з чим використання цієї земельної ділянки здійснюється без належних правових підстав та без оформленого волевиявлення її власника, що порушує інтереси Харківської міської територіальної громади. Зважаючи на відсутність у ФОП Габібулаєва Н.Д., Ібрагімової Е.Н. та ТОВ «СІНТЕЗ-21» правовстановлюючих документів на зазначену земельну ділянку, а також з огляду на відсутність дозвільних документів на початок та здійснення будівництва нежитлової будівлі літ. «АЯ-1» загальною площею 1263,9 кв. м, вказана будівля є об`єктом самочинного будівництва. Документи, подані для державної реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна (довідка, технічний паспорт, видані 07.12.2018 ТОВ «АМРА ГРУП») не відповідають вимогам законодавства та державна реєстрація проведена з грубим порушенням законодавства. З огляду на це, нежитлова будівля літ. «АЯ-1» загальною площею 1263,9 кв.м, розташована за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, є об`єктом самочинного будівництва, оскільки збудований на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети та без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи. Оскільки земельна ділянка за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, належить до земель комунальної власності територіальної громади міста Харкова, а розташована на ній нежитлова будівля літ. «АЯ-1» є об`єктом самочинного будівництва, власник земельної ділянки Харківська міська рада відповідно до положень статті 376 ЦК України вправі заявляти, зокрема, вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна або про визнання права власності на таке майно.
Рішенням господарського суду Харківської області від 14.01.2026 у справі № 922/3171/25 позов задоволено частково.
Усунено перешкоди Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради у здійсненні права на користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12.
Визнано за Харківською міською територіальною громадою в особі Харківської міської ради (код ЄДРПОУ 04059243) права власності на самочинно збудовану нежитлову будівлю літ. “АЯ-1” загальною площею 1263,9 кв.м, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12.
Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю “СІНТЕЗ-21” (код ЄДРПОУ 36371693; вул. Ужвій Наталії, 78, кв. 185, м. Харків 61195) передати Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради (код ЄДРПОУ 04059243; майдан Конституції, 7, м. Харків, 61003) нежитлову будівлю літ. “АЯ-1” загальною площею 1263,9 кв.м., розташовану за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, шляхом укладення акту прийому – передачі.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд керувався тим, що:
- якщо нерухоме майно є самочинним будівництвом, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно у будь-який інший спосіб, окрім визначеного статтею 376 ЦК України (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за особою, яка його побудувала, або за власником земельної ділянки), є такою, що не відповідає вимогам цієї статті. Можливість настання інших правових наслідків, ніж передбачені статтею 376 ЦК України, як у випадку самочинного будівництва, здійсненого власником земельної ділянки, так і у випадку самочинного будівництва, здійсненого іншою особою на чужій земельній ділянці, виключається ;
- відповідачем не надано доказів, а саме рішення виконкому Харківської міської ради або довідки (витяг) з Єдиного адресного реєстру міста Харкова щодо присвоєння нежитловій будівлі літ. “АЯ-1” загальною площею 1263,9 кв.м адреси: вул. Плиткова, 12 у м. Харкові, а вказання зазначеної адреси щодо нежитлової будівлі літ. “АЯ-1” загальною площею 1263,9 кв.м містить лише довідка ТОВ “АРМА” №246 від 07.12.2018, отже, рішенням державного реєстратора Зоткіна Сергія Володимировича з індексним номером 44674482 від 18.12.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості щодо об`єкта нерухомості за відсутності належних правових підстав та з порушенням вимог відповідного Порядку, що не може свідчити про правомірне виникнення чи підтвердження статусу такого об`єкта як об`єкта нерухомого майна;
- подані для державної реєстрації документи не відповідали вимогам законодавства, що зумовлювало наявність підстав для відмови у проведенні державної реєстрації права власності, отже, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно саме по собі не може вважатися підставою виникнення у Габібулаєва Н.Д. права власності на означене нерухоме майно, є незаконним та не може слугувати підставою для набуття права власності, оскільки фактично спрямоване на легалізацію здійсненого самочинного будівництва, що порушує інтереси держави в особі Харківської міської ради ;
- за результатами опрацювання відомостей Єдиного міського реєстру актів Харківської міської ради судом встановлено відсутність рішень Харківської міської ради або її виконавчих органів щодо збереження самочинно збудованого об`єкта нерухомого майна;
- жодних речових прав на земельну ділянку по вул. Плитковій, 12 у м.Харкові, на якій збудовано нежитлову будівлю літ. “АЯ-1”, жодна особа не набувала;
- оскільки Харківська міська рада, як власник відповідної земельної ділянки, не надавала згоди на будівництво на її земельній ділянці об`єкта нерухомого майна, вона має право вимагати усунення будь-яких порушень її прав як власника земельної ділянки (ч.2 ст.152 ЗК України).
- отже, нежитлова будівля літ. “АЯ-1”, загальною площею 1263,9 кв.м., є самочинним будівництвом, право власності на неї, незважаючи на проведену державну реєстрацію цього права, у ОСОБА_1 не виникало;
- оскільки зазначена земельна ділянка, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, належить до земель комунальної власності територіальної громади міста Харкова, а нежитлова будівля літ. “АЯ-1”, розташована на ній, є об`єктом самочинного будівництва, то належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою (у даному випадку – Харківська міська рада) є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно;
- первинна державна реєстрація права власності у 2018 році була здійснена ФОП Габібулаєвим Н.Д. на підставі технічного паспорта та довідки, які не є правовстановлюючими документами; у подальшому будівля була безоплатно передана за договорами дарування між близькими родичами, а згодом внесена до статутного капіталу товариства і з огляду на самочинний характер спірного будівництва, дефектність первинного титулу, штучний ланцюг безоплатних та корпоративних правочинів, відсутність прав на земельну ділянку та очевидність порушень імперативних норм, суд доходить висновку, що ТОВ “СІНТЕЗ-21” не є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, а його доводи про захист права власності як такого, що ґрунтується на добросовісному набутті, є безпідставними та підлягають відхиленню.
10.02.2026, тобто у встановлений статтею 256 ГПК України строк, ТОВ “СІНТЕЗ-21” подало до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу на рішення господарського суду Харківської області від 14.01.2026 у справі № 922/3171/25, в якій апелянт просить суд скасувати рішення господарського суду Харківської області від 14.01.2026 в частині задоволення позовних вимог та ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову керівника Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю “СІНТЕЗ-21” про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності за територіальною громадою, відмовити повністю.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що :
- умовою застосування ч. 5 ст. 376 ЦК України та визнання за власником земельної ділянки права власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, є відсутність факту порушення прав інших осіб, разом з цим, у даному ж випадку задоволення вимоги прокурора про визнання права власності на спірне нерухоме майно у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 376 ЦК України, безпосередньо впливає на права відповідача і як власника спірного нерухомого майна, і власника бетонного покриття, козлового крану та залізничної колії;
- ТОВ «Сінтез-21» є добросовісним набувачем спірного майна у розумінні норм цивільного законодавства, оскільки не знало і не могло знати, що учасником до статутного капіталу внесено майно як особою, яка не мала права це майно відчужувати;
- твердження суду першої інстанції про те, що ланцюг набуття права власності на спірний об`єкт нібито має очевидно штучний і прискорений характер, є виключно суб`єктивною думкою, яка не ґрунтується на дійсних обставинах та матеріалах справи, жодних відомостей про визнання недійсними правочинів щодо відчуження спірного об`єкту нерухомого майна матеріали справи не містять, так само відповідає вимогам діючого законодавство й право Ібрагімової Е.Н. на участь і вихід зі складу учасників Товариства у будь-який термін, оскільки мінімальний строк перебування у складі учасників Товариства законодавством не обмежується;
- Харківська міська рада не заперечувала та дозволила використання земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, для експлуатації та обслуговування козлового крану та залізничної колії одному з попередніх власників вказаного майна, а саме ТОВ «ВОСТОК-«МТ». Вказаного факту прокурор не заперечує та не оспорює правомірність надання у 2011 р. вказаної земельної ділянки ТОВ «ВОСТОК-«МТ», при цьому, жодних заперечень щодо розміщення на вказаній земельній ділянці спірної нежитлової будівлі, незважаючи на те, що вказана будівля літ. АЯ-1 та козловий кран з підкрановою колією знаходяться на вказаній земельній ділянці вже досить значний період часу, від міської ради також не надходило;
- суд першої інстанції не застосував принцип пропорційності втручання у право власності встановлений ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не встановив, чи підлягає Відповідачу компенсація за втрату майна у порядку ч. 6 ст. 376 ЦК України, як наслідок, ухвалив рішення з порушенням норм міжнародного права.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «СІНТЕЗ-21» (вх. № 265Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 14.01.2026 у справі № 922/3171/25. Розгляд справи призначено на 24.03.2026 о 14:00 год.
Встановлено учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відзив має бути оформлено у відповідності до вимог ст.263 ГПК України, якою, зокрема, передбачено, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Прокурор (який 23.02.2026 о 15:04 год. отримав у електронний кабінет ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 20.02.2025 ) 05.03.2026 у встановлений судом строк подав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечує, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Свої заперечення обґрунтовує тим, що:
- не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці і, виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди ,право власності на об`єкт нерухомого майна набуває той, хто має речове право на земельну ділянку ;
- формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею, отже реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила таке будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті;
- окреслюючи зміст критерію добросовісності Відповідача у питанні набуття права власності на нежитлову будівлю літ. «АЯ-1», загальною площею 1263,9 кв.м, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, суд першої інстанції виходив не з самого лише факту внесення зазначеної будівлі до статутного капіталу ТОВ «СІНТЕЗ-21», а з сукупності наведених у рішенні обставин, пов`язаних поміж собою єдиним причинно-наслідковим зв`язком, спрямованим на створення видимості набуття права власності на зазначену будівлю як на об`єкт нерухомого майна;
- відповідачем не надано доказів, а саме рішення виконкому Харківської міської ради або довідки (витяг) з Єдиного адресного реєстру міста Харкова щодо присвоєння нежитловій будівлі літ. «АЯ-1» загальною площею 1263,9 кв.м по вул. Плитковій, 12 у м. Харкові і посилання на зазначену адресу щодо нежитлової будівлі літ. «АЯ-1» загальною площею 1263,9 кв.м містить лише довідка ТОВ «АРМА» №246 від 07.12.2018, отже, рішенням державного реєстратора Зоткіна С.В. з індексним номером 44674482 від 18.12.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості щодо об`єкта нерухомості за відсутності належних правових підстав та з порушенням вимог відповідного Порядку, що не може свідчити про правомірне виникнення чи підтвердження статусу такого об`єкта як об`єкта нерухомого майна;
- у силу ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. При цьому, згідно з ч. 6 вказаної статті ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене; 
- відповідач не звертався до суду з матеріально-правовими вимогами про відшкодування витрат на будівництво нежитлової будівлі літ. «АЯ-1» загальною площею 1263,9 кв.м по вул. Плитковій, 12 у м. Харкові, мотивуючи їх нормою ч. 6 ст. 376 ЦК України; не подавав калькуляцію та належні докази понесених витрат такого характеру – саме на будівництво, крім того, ТОВ «СІНТЕЗ-21» не довело того факту, що саме Товариство, а не будь-хто інший, є тією особою, яка безпосередньо здійснила самочинне будівництво спірної нежитлової будівлі літ. «АЯ-1» загальною площею 1263,9 кв.м, по вул. Плитковій, 12 у м. Харкові;
- необгрунтованим є застосування відповідачем до спірних правовідносин за аналогією положень ч. 5 ст. 390 ЦК України, оскільки такі застосовуються тільки лише у правовідносинах за віндикаційним позовом і за умови добросовісності набувача;
- скаржником не спростовано обгрунтованих висновків суду першої інстанції про те, що зазначена будівля не набувала статусу об`єкта нерухомого майна, а є об`єктом самочинного будівництва – сукупністю будівельних матеріалів; ТОВ «СІНТЕЗ-21» не набувало права на зазначену нежитлову будівлю як на об`єкт нерухомого майна.
24.03.03.2026 було проголошено протокольну ухвалу про відкладення ухвалення та проголошення судового рішення до 31.03.2026 о 10:30 год.
В судові засідання 24.03.2026 та 31.03.2026 з`явився представник відповідача, який підтримав апеляційну скаргу, а також прокурор, який проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечував з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.
Представник позивача в судові засідання не з`явився, про дату, час та місце їх проведення повідомлений належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка про доставку електронного листа (ухвали Східного апеляційного господарського суду від 20.02.2025) до електронного кабінету позивача.
Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників учасників справи в судове засідання судом обов`язковою не визнавалась, у справі достатньо матеріалів для розгляду справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу відповідача в даному судовому засіданні за відсутністю представника позивача.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.
Як свідчать матеріали справи та було правильно встановлено місцевим господарським судом, Відповідно до додатку №2 до рішення 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання “Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд” від 23.12.2011 № 555/11, надано ТОВ “ВОСТОК - “МТ” в оренду строком до 01.11.2016 земельну ділянку загальною площею 0,7414 га за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення по вул. Плиткова, 12 у м. Харкові (кадастровий номер 6310138200:02:003:0023) в межах, які визначені актом встановлення меж земельної ділянки на місцевості, реєстраційний № 36/11 від 12.04.2011 для експлуатації та обслуговування козлового крану та залізничної колії. Крім того, даним рішенням ТОВ “ВОСТОК - “МТ” зобов`язано розробити та узгодити в установленому порядку технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки по вул. Плитковій, 12 у м. Харкові в натурі (на місцевості). (встановлено Постановою Полтавського апеляційного суду від 19.12.2024 у справі №644/2523/20)
Згідно договору №10/02/14 купівлі-продажу від 10.02.2014 ТОВ “ВОСТОК-“МТ” передало у власність фізичної особи-підприємця Габібулаєва Н.Д. бетонне покриття площею 1000 кв.м, що розташоване на земельній ділянці по вул. Плиткова, 12 у м. Харкові (а.с.51-52 у томі 1). Про що складено Акт приймання-передачі об`єкта купівлі-продажу від Продавця до Покупця від 10.02.2014 (зворотна сторона а.с. 52 у томі 1).
Відповідно до договору №11/02/14 купівлі-продажу від 11.02.2014 ТОВ “ВОСТОК-“МТ” передало у власність фізичної особи-підприємця Габібулаєва Н.Д. залізничну колію довжиною 172 м, козловий кран ЗРМЗМ-20-32 1977 року (а.с.53-54 у томі 1). Про що складено Акт приймання-передачі об`єкта купівлі-продажу від Продавця до Покупця від 11.02.2014 (зворотна сторона а.с. 54 у томі 1).
Вищевказані договори купівлі-продажу нотаріально не посвідчувалися.
Державну реєстрацію зазначеного об`єкту проведено на підставі довідки, технічного паспорту (зворотня сторона а.с. №43-46), виданих 07.12.2018 ТОВ “АМРА ГРУП”. Згідно довідки №246 від 07.12.2018, виданої ТОВ “АМРА ГРУП” (зворотня сторона а.с. №46), встановлено, що вищевказаний об`єкт нерухомості нежитлова будівля літера “АЯ-1” збудована в 1990 році та має загальну площу 1263,9 кв.м. Вказано, що даний об`єкт має поштову адресу: вул. Плиткова, 12 у м. Харкові.
Державним реєстратором Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіним С.В. 18.12.2018 прийнято рішення про державну реєстрацію №44674482. На підставі прийнятого рішення державний реєстратор Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткін С.В. вніс відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності на нежитлову будівлю літера “АЯ-1”, площею 1263,9 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ФОП Габібулаєвим Н.Д., реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 14978467 від 18.12.2018 (а.с. №43 у томі 1).
01.04.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю “СІНТЕЗ-21” на підставі договору купівлі-продажу № 01/04/19 від 01.04.2019, укладеного з ФОП Габібулаєвим Нізаютдін Дадашевич, набуло у власність залізничну колію довжиною 172 м та козловий кран ЗРМЗМ-20-32 1977 року випуску, що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12 (а.с. 155-156 у томі 1).
Відповідно до Акту приймання-передачі від 01.04.2019 залізничну колію - довжиною 172 м., козлового крану ЗРМЗМ- 20- 32 1977 р.в. прийнято власником - ТОВ “СІНТЕЗ-21” (а.с. 159 у томі 1).
01.04.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю “СІНТЕЗ-21” на підставі договору купівлі-продажу № 02/04/19 від 01.04.2019, укладеного з ФОП Габібулаєвим Н.Д., набуло у власність бетонне покриття площею 1000 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 157-158 у томі 1).
Відповідно до Акту приймання-передачі від 01.04.2019 бетонне покриття - площею 1000 кв.м., розташоване по вул. Плитковій, 12, у м. Харкові, прийнято власником - ТОВ “СІНТЕЗ-21” (зворотня сторона а.с. 159 у томі 1).
01.04.2019 ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 60/100 часток у праві власності на нежитлову будівлю літера “АЯ-1”, загальною площею 1263,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 49 у томі 1).
Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 161802250 від 01.04.2019 власником 60/100 часток у праві власності на нежитлову будівлю літера “АЯ-1”, загальною площею 1263,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 на підставі договору дарування №1120 від 01.04.2019 (а.с. №50 у томі 1).
01.04.2019 ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 40/100 часток у праві власності на нежитлову будівлю літера “АЯ-1”, загальною площею 1263,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 47 у томі 1).
Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 161816760 від 01.04.2019 власником 40/100 часток у праві власності на нежитлову будівлю літера “АЯ-1”, загальною площею 1263,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 на підставі договору дарування №1346 від 01.04.2019 (а.с. №48 та зворотня сторона а.с. 49 у томі 1).
За Актом приймання-передачі нежитлової будівлі від 16.05.2019 ОСОБА_2 передала як внесок до статутного капіталу ТОВ “СІНТЕЗ-21” нерухоме майно: нежитлову будівлю: літера “АЯ-1”, загальною площею 1263,9 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 72 916 грн. 66 коп., а ТОВ “СІНТЕЗ-21”, в особі директора ОСОБА_3 , прийняло від ОСОБА_2 , в якості внеску до статутного капіталу ТОВ “СІНТЕЗ-21” це нерухоме майно: нежитлову будівлю: літера “АЯ-1”, загальною площею 1263,9 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 72 916 грн. 66 коп. (а.с.57 у томі 1).
Рішенням ТОВ “СІНТЕЗ-21” № 20/05/2019 від 20.05.2019 затверджено збільшення статутного капіталу товариства, у тому числі за рахунок внесення додаткового вкладу третьою особою — ОСОБА_2 — у вигляді нежитлової будівлі літ. “АЯ-1” загальною площею 1263,9 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. № 25, том 2).
Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців, сформованого станом на 21.05.2025 (а.с. № 19– 21, том 2), 21.05.2019 здійснено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу ТОВ “СІНТЕЗ-21”, у тому числі у зв`язку зі зміною складу засновників (учасників), до якого, поряд з іншими учасниками — ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , включено ОСОБА_2 , яка також зазначена серед кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) товариства.
22.05.2019 ОСОБА_2 здійснила відчуження, а ОСОБА_4 придбав належну їй частку у статутному капіталі ТОВ “СІНТЕЗ-21”, що оформлено актом приймання-передачі частки від 22.05.2019.
Також, згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 23.05.2025 (а.с. №22-24 у томі 2), 23.05.2019 здійснено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, у тому числі у зв`язку зі зміною складу засновників (учасників) внаслідок виключення ОСОБА_2 серед засновників (учасників), кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) товариства.
Згідно інформації від 11.07.2019 року, наданої Департаментом територіального контролю Харківської міської ради (зворотна сторона а.с. 55 у томі 1) встановлено, що рішенням Харківської міської ради від 23.12.2011 №555/11 ТОВ “Восток-МТ” (код ЄДРПОУ 37765919) надано в оренду земельну ділянку площею 0,7414 га по вул. Плитковій, 12 у м. Харкові за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (кадастровий номер 6310138200:02:003:0023) в межах, які визначені актом встановлення меж земельної ділянки на місцевості, для експлуатації та обслуговування козлового крану строком до 01.11.2016. Водночас, до цього часу вищезазначене рішення Харківської міської ради щодо надання в оренду земельної ділянки площею 0,7414 га по вул. Плитковій, 12 у м. Харкові за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (кадастровий номер 6310138200:02:003:0023) не виконано, відповідний договір оренди вищевказаної земельної ділянки з її розпорядником Харківською міською радою до цього часу з ТОВ “ВОСТОК - “МТ” не укладено, остання знаходиться у комунальній власності.
У квітні 2020 року керівник Харківської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до Державного реєстратора сектору державної реєстрації Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіна С.В., ФОП Габібулаєва Н.Д., ОСОБА_2 , ТОВ “СІНТЕЗ-21” про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання недійсними договорів дарування. В обґрунтування позову вказав, що Харківською місцевою прокуратурою №3 за результатами вивчення питання щодо законності вчинення реєстраційних дій встановлено, що державним реєстратором Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіним С.В. 18.12.2018 прийнято рішення про державну реєстрацію №44674482.
На виконання розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 №2/0/9-22 “Про зміну територіальної підсудності справ в умовах воєнного стану” вказана справа була направлена за підсудністю до Київського районного суду м. Полтави.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 10.06.2024 позовні вимоги керівника Харківської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до Державного реєстратора сектору державної реєстрації Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіна С.В., ФОП Габібулаєва Н.Д., ОСОБА_2 , ТОВ “СІНТЕЗ-21” про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання недійсними договорів дарування - задоволено.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 19.12.2024 рішення Київського районного суду м. Полтави від 10.06.2024 та додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 08.08.2024 скасовано. У задоволенні позову керівника Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова (Харківської місцевої прокуратури № 3) в інтересах держави в особі Харківської міської ради до Державного реєстратора сектору державної реєстрації Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіна Сергія Володимировича, фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТОВ “СІНТЕЗ-21” про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання недійсними договорів дарування відмовлено.
Немишлянською окружною прокуратурою м. Харкова направлявся лист від 28.01.2025 за № 33/1-4297-20 до Харківської міської ради щодо надання інформації про наявність речових прав на земельну ділянку по АДРЕСА_1 у ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,ТОВ “СІНТЕЗ-21”, на якій розташована нежитлова будівля літ. “АЯ-1”, а також інформації про введення її в експлуатацію у встановленому законом порядку (зворотня сторона а.с. 61 у томі 1).
Згідно листа від 28.02.2025 № 1601/0/225-25, наданого Департаментом земельних відносин Харківської міської ради, встановлено, що за інформацією наявною у Департаменті діловодства у період з 01.01.2020 по 13.02.2025 включно, до Департаменту діловодства звернень від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТОВ “СІНТЕЗ-21” або інших фізичних чи юридичних осіб про надання згоди на розробку проєкту відведення земельної ділянки, на якій розташована нежитлова будівля літ. “АЯ-1”, загальною площею 1263,9 кв.м. по АДРЕСА_1 , не надходило. Також, у вказаному листі повідомлено, що по вказаному об`єкту нерухомого майна будь-які проєкти рішень щодо надання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТОВ “СІНТЕЗ-21” або іншим фізичним чи юридичним особам дозволу на розробку проєкту землеустрою, затвердження проєкту землеустрою, надання у користування (оренду) або у власність земельної ділянки, на якій розташована вказана будівля відсутні. Також, відсутні будь – які землі між Харківською міською радою та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТОВ “СІНТЕЗ-21” або іншими фізичними чи юридичними особами щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на якій розташована нежитлова будівля літ. “АЯ-1”, загальною площею 1263,9 кв.м.
Листом ГУ ДПС у Харківській області від 25.02.2025 № 3905/5/20-40-24-05-07 встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не зареєстровані платниками земельного податку з фізичних осіб або орендної плати. ТОВ “СІНТЕЗ-21” обліковувався платником земельного податку у 2019-2022 роках за земельну ділянку площею 0,03 га без зазначення кадастрового номеру. За даними інтегрованої картки платника ТОВ “СІНТЕЗ-21” сплачено земельного податку з 01.01.2019 по 31.12.2019 – 11322,58 грн; з 01.01.2020 по 31.12.2020 – 31318,18 грн; з 01.01.2021 по 31.12.2021 – 32153,00 грн; з 01.01.2022 по 31.12.2022 – 5847,00 грн. Станом на 24.02.2025 по ТОВ “СІНТЕЗ-21” обліковується заборгованість по земельному податку у сумі 38524,71 грн. (заборгованість виникла 02.03.2022 року).
Відповідно до листа від 14.02.2025 № 10-20-9,1-649/0/19-25, наданого ГУ Держгеокадастру у Харківській області, встановлено, що за інформацією відділу № 9 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління, згідно з Книгами записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, записи в яких здійснювалися до 01.01.2013 року, не обліковуються правовстановлюючі документи на право власності або користування на земельну ділянку за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТОВ “СІНТЕЗ-21” за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 441808327 від 02.09.2025 (а.с. № 81– 82, том 1), право власності на нежитлову будівлю літ. “АЯ-1”, розташовану на земельній ділянці за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, зареєстровано за ТОВ “СІНТЕЗ-21”.
Право власності на зазначену нежитлову будівлю виникло у ТОВ “СІНТЕЗ-21” на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 46930672 від 20.05.2019, прийнятого приватним нотаріусом Гончаренком Тарасом Андрійовичем, Харківський міський нотаріальний округ, Харківська область, на підставі акта приймання-передачі нежитлової будівлі серії та номерів 1812, 1813 від 16.05.2019, виданого Ібрагімовою Ельмірою Нізаютдінівною.
Відповідачем надано Технічний звіт з інженерно-геодезичних робіт топрографо-геодезична зйомка ділянки ТОВ "СІНТЕЗ-21" що розташована за адресою: по вул. Плиткова, 12, в м. Харків (а.с.65-69) виконаний інженером – геодезистом Лизь Б.О. 
Як вказує прокурор, право користування земельною ділянкою за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, відповідачем не оформлено, у зв`язку з чим використання цієї земельної ділянки здійснюється без належних правових підстав та без оформленого волевиявлення її власника, що порушує інтереси Харківської міської територіальної громади.
Зважаючи на відсутність у ФОП Габібулаєва Н.Д., Ібрагімової Е.Н. та ТОВ “СІНТЕЗ-21” правовстановлюючих документів на зазначену земельну ділянку, а також з огляду на відсутність дозвільних документів на початок та здійснення будівництва нежитлової будівлі літ. “АЯ-1” загальною площею 1263,9 кв. м, прокурор обґрунтовує, що вказана будівля є об`єктом самочинногобудівництва.
Оскільки земельна ділянка за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, належить до земель комунальної власності територіальної громади міста Харкова, а розташована на ній нежитлова будівля літ. “АЯ-1” є об`єктом самочинного будівництва, власник земельної ділянки — Харківська міська рада — відповідно до положень статті 376 Цивільного кодексу України вправі заявляти, зокрема, вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна або про визнання права власності на таке майно.
Здійснюючи апеляційний перегляд, колегія суддів керується таким.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 3 статті 131-1 Конституції України визначено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Стаття 53 Господарського процесуального Кодексу України (далі – ГПК України) передбачає право прокурора звертатися до господарського суду з позовною заявою в інтересах держави.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (ч. 5 ст. 53 ГПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Ключовим для застосування цих норм є поняття “інтерес держави”.
У Рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття “інтереси держави”, висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).
Оскільки “інтереси держави” є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Згідно з п. 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам – учасникам “Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції”, прийнятої 19.09.2012 на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.
Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (рішення від 15.01.2009 у справі “Менчинська проти Росії”, заява № 42454/02, п. 35).
Звернення прокурора з позовом у цьому випадку зумовлено тим, що внаслідок незаконних дій щодо самочинного будівництва, а також щодо реєстрації права власності Харківська міська територіальна громада позбавлена можливості використовувати земельну ділянку під об`єктом самочинного будівництва.
Разом із тим аналіз положень ст. 53 ГПК України у взаємозв`язку зі змістом п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України та ч. 3 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.
Перший “виключний випадок” передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий – відсутність такого органу.
Таким органом у вказаному випадку є Харківська міська рада, яка здійснює повноваження щодо володіння, користування та розпорядження землею комунальної власності як орган місцевого самоврядування.
При цьому в першому із згаданих “виключних випадків” прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.
Чинним законодавством чітко не визначено, що необхідно розуміти під “нездійсненням або неналежним здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх функцій”, у зв`язку з чим прокурор у кожному випадку обґрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи.
У постанові від 19.07.2018 у справі № 822/1169/17 Верховний Суд вказав, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор.
Однак, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. Неналежність захисту серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
У вказаному випадку випадку органом місцевого самоврядування не вжито жодних заходів щодо усунення порушень інтересів територіальної громади з боку Черкашина Д.О.
Згідно з абз. 1, 2 ч. 4 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Немишлянською окружною прокуратурою м. Харкова направлявся лист від 28.01.2025 за № 33/1-4297-20 до Харківської міської ради щодо надання інформації про наявність речових прав на земельну ділянку по вул. Плитковій, 12, у м. Харкові у ОСОБА_1 , Ібрагімової Е.Н.,ТОВ “СІНТЕЗ-21”, на якій розташована нежитлова будівля літ. “АЯ-1”, а також інформації про введення її в експлуатацію у встановленому законом порядку (зворотня сторона а.с. 61 у томі 1).
Згідно листа від 28.02.2025 № 1601/0/225-25, наданого Департаментом земельних відносин Харківської міської ради, встановлено, що за інформацією наявною у Департаменті діловодства у період з 01.01.2020 по 13.02.2025 включно, до Департаменту діловодства звернень від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТОВ “СІНТЕЗ-21” або інших фізичних чи юридичних осіб про надання згоди на розробку проєкту відведення земельної ділянки, на якій розташована нежитлова будівля літ. “АЯ-1”, загальною площею 1263,9 кв.м. по вул. Плитковій, 12, у м. Харкові, не надходило.
09.05.2025 Немишлянською окружною прокуратурою міста Харкова на адресу міського голови направлено лист за №51-105-2370вих-25, в якому прокурор просив надати до прокуратури ґрунтовну інформацію: 
- зазначити обраний міською радою спосіб захисту порушених інтересів, який є більш ефективним та доцільним в даному випадку: 1) звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта - нежитлової будівлі літ. “АЯ-1” загальною площею 1263,9 кв.м., по вул. Плитковій, 12, у м. Харкові, або 2) звернення до суду з позовом про визнання права власності за Харківською міською територіальною громадою в особі Харківської міської ради на вищевказаний об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю літ. “АЯ-1” загальною площею 1263,9 кв.м., по вул. Плитковій, 12, у м. Харкові, зазначити який саме, зазначити причини;
- у разі обрання міською радою способу захисту порушених інтересів шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта - нежитлової будівлі літ. “АЯ-1” загальною площею 1263,9 кв.м., по вул. Плитковій, 12, у м. Харкові, повідомити чи вживалися та (чи) будуть вжиті заходи міською радою в порядку ст. 38 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”, прошу надати належним чином завірені копії підтверджуючих документів (актів, припису тощо);
- чи вживалися та будуть вжиті міською радою заходи цивільно- правового характеру шляхом звернення до суду з позовом про усунення вищевказаних порушень законодавства під час державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомості - нежитлову будівлю літ. “АЯ-1” загальною площею 1263,9 кв.м., по вул. Плитковій, 12, у м. Харкові, зазначити які саме.
12.06.2025 року до прокуратури надійшла відповідь Департаменту земельних відносин Харківської міської ради, з якої вбачається, що за умови встановлення факту самовільного будівництва нежитлової будівлі літ. “АЯ-1” загальною площею 1263,9 кв.м., по вул. Плитковій, 12, у м. Харкові належним способом захисту порушених прав Харківської міської ради є звернення з вимогою про визнання права власності на самочинно побудоване майно. Також зазначено, що Департаментом не вживалися заходи цивільно-правового характеру (пред`явлення позову) в даному випадку.
Таким чином, незважаючи на звернення прокурора до уповноваженого органу на виконання відповідних повноважень – Харківської міської ради, жодних заходів щодо поновлення інтересів Харківської міської територіальної громади органом місцевого самоврядування не вжито.
Згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.
Листом від 02.09.2025 року №51-105-45074вих-25 на виконання вимог, визначених абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”, Немишлянською окружною прокуратурою міста Харкова, до звернення з цим позовом до суду, повідомлено Харківську міську раду щодо прийняття рішення про представництво інтересів держави в її особі. 
Таким чином, Харківська міська рада може бути визначена позивачем у справі за позовом прокурора про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва за власником земельної ділянки та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки. У свою чергу, відповідачем за вказаною позовною вимогою є особа, яка здійснила будівництво, особа, за якою зареєстровано право на майно, або інша особа, яка вважає себе власником такого об`єкта. Так, Верховний Суд у постанові від 15.03.2023 у справі №910/5501/21 зазначив, що визнання права власності міської ради на спірну будівлю за рішенням суду дозволить ввести спірний об`єкт в експлуатацію шляхом подання нею до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю декларації про готовність до експлуатації за формою, наведеною в додатку 5 до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461, і таку невизначеність щодо прав власника (користувача) земельної ділянки може бути усунуто.
Отже, зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що при зверненні до суду першої інстанції із зазначеним позовом окружною прокуратурою було дотримано вимоги статті 23 Закону України "Про прокуратуру" через невжиття компетентним органом жодних заходів, спрямованих на захист інтересів держави у спірних відносинах протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо про порушення інтересів держави.
Щодо розгляду справи по суті, колегія суддів при апеляційному перегляді справи зазначає про таке.
Як зазначено у частинах 1 та 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга).
Відповідно до частини статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до частини 4 статті 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.
Як встановлено частиною 1 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 дійшла висновку про те, що знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі.
Частинами третьою - п`ятою статті 376 ЦК України, відповідно, встановлено таке:
Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за нею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, хоча безпосередньо і не закріплений у такому вигляді в законі, знаходить вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (див. постанови від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 (пункт 8.5), від 03.04.2019 у справі № 921/158/18 (пункт 51), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункти 37-38), від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 (пункт 54), від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 (пункт 34)).
Згідно з вказаним принципом особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 263/6022/16-ц (пункт 42), від 31.08.2021 у справі №903/1030/19 (пункт 54), від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 (пункт 34)).
Крім того, не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці. Виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди право власності на об`єкт нерухомого майна набуває той, хто має речове право на земельну ділянку (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 (пункти 92-94), від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 (пункт 35)).
Як правильно зазначив місцевий господарський суд, визнання права власності в порядку частини третьої або п`ятої статті 376 ЦК України призводить до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна - або особі, яка здійснила самочинне будівництво, надається земельна ділянка у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно як обов`язкова умова для визнання права власності на таке майно (частина третя статті 376 ЦК України); або право власності на самочинно збудоване нерухоме майно визнається за особою - власником земельної ділянки (частина п`ята статті 376 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Водночас, формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож, як зазначала Велика Палата Верховного Суду, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила таке будівництво, у силу положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті (пункти 6.31-6.33 постанови від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13; пункти 53-56 постанови від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц; пункт 46 постанови від 20.07.2022 у справі № 923/196/20).
Як Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22, якщо нерухоме майно є самочинним будівництвом, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно у будь-який інший спосіб, окрім визначеного статтею 376 ЦК України (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за особою, яка його побудувала, або за власником земельної ділянки), є такою, що не відповідає вимогам цієї статті. Можливість настання інших правових наслідків, ніж передбачені статтею 376 ЦК України, як у випадку самочинного будівництва, здійсненого власником земельної ділянки, так і у випадку самочинного будівництва, здійсненого іншою особою на чужій земельній ділянці, виключається.
Відповідно до додатку №2 до рішення 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання “Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд” від 23.12.2011 № 555/11, надано ТОВ “ВОСТОК - “МТ” в оренду строком до 01.11.2016 земельну ділянку загальною площею 0,7414 га за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення по вул. Плиткова, 12 у м. Харкові (кадастровий номер 6310138200:02:003:0023) в межах, які визначені актом встановлення меж земельної ділянки на місцевості, реєстраційний № 36/11 від 12.04.2011 для експлуатації та обслуговування козлового крану та залізничної колії. Крім того, даним рішенням ТОВ “ВОСТОК - “МТ” зобов`язано розробити та узгодити в установленому порядку технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки по вул. Плитковій, 12 у м. Харкові в натурі (на місцевості).
10.02.2014 ТОВ “ВОСТОК-“МТ” передало у власність фізичної особи-підприємця Габібулаєва Н.Д. бетонне покриття площею 1000 кв.м, що розташоване на земельній ділянці по вул. Плиткова, 12 у м. Харкові, згідно договору купівлі-продажу від 10.02.2014 за №10/02/14. Вказане бетонне покриття передано у власність фізичної особи-підприємця Габібулаєва Н.Д., згідно Акту приймання-передачі об`єкта купівлі-продажу від 10.02.2014.
11.02.2014 ТОВ “ВОСТОК-“МТ” передало у власність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залізничну колію довжиною 172 м, козловий кран ЗРМЗМ-20-32 1977 року, що розташоване на земельній ділянці по вул. Плиткова, 12 у м. Харкові, згідно договору купівлі-продажу від 11.02.2014 за №11/02/14. Фактично вказане бетонне покриття передано у власність фізичної особи-підприємця Габібулаєва Н.Д., згідно Акту приймання-передачі об`єкта купівлі-продажу від Продавця до Покупця від 11.02.2014.
Вищевказані договори купівлі-продажу нотаріально не посвідчувалися.
Державну реєстрацію спірного об`єкта нерухомого майна проведено на підставі довідки № 246 від 07.12.2018 та технічного паспорта, виданих 07.12.2018 ТОВ “АМРА ГРУП” (а.с. 43– 46, том 1).
Згідно з довідкою ТОВ “АМРА ГРУП” від 07.12.2018 встановлено, що нежитлова будівля літ. “АЯ-1” збудована у 1990 році, має загальну площу 1263,9 кв. м та поштову адресу: АДРЕСА_1 .
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 149978467 від 18.12.2018 (а.с. 43, том 1) державним реєстратором Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіним С.В. 18.12.2018 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 44674482, на підставі якого до Державного реєстру речових прав внесено відомості про право власності на нежитлову будівлю літ. “АЯ-1” загальною площею 1263,9 кв. м за ФОП Габібулаєвим Н.Д.
01.04.2019, Товариство з обмеженою відповідальністю “СІНТЕЗ-21” на підставі договору купівлі-продажу № 01/04/19 від 01.04.2019, укладеного з ФОП Габібулаєвим Н.Д., набуло право власності на залізничну колію довжиною 172 м та козловий кран ЗРМЗМ-20-32 1977 року випуску, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом приймання-передачі від 01.04.2019. 
Також 01.04.2019, Товариство з обмеженою відповідальністю “СІНТЕЗ-21” на підставі договору купівлі-продажу № 02/04/19 від 01.04.2019, укладеного з ФОП Габібулаєвим Н.Д., набуло право власності на бетонне покриття площею 1000 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом приймання-передачі від 01.04.2019.
У той же день, 01.04.2019 ОСОБА_1 подарував Ібрагімовій Ельмірі Нізаютдінівні, яка проживає з ним за однією, є його донькою, що не заперечувалось учасниками справи, 60/100 часток та 40/100 у праві власності на нежитлову будівлю літера “АЯ-1”, загальною площею 1263,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що оформлюється двома договорами дарування №1120 та №1346 від 01.04.2019. 
ОСОБА_2 на підставі вказаних вище договорів дарування 01.04.2019 стає власником нежитлової будівлі літера “АЯ-1”, загальною площею 1263,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 161802250 та № 161816760 від 01.04.2019, які містяться у матеріалах справи.
Після отримання ОСОБА_2 нежитлової будівлі літера “АЯ-1”, загальною площею 1263,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме через один місяць та 15 днів – 16.05.2019, вона передає вказану будівлю загальною вартістю 72 916 грн. 66 коп, як внесок до статутного капіталу ТОВ “СІНТЕЗ-21”, про що складено Акт приймання-передачі нежитлової будівлі від 16.05.2019.
У подальшому рішенням № 20/05/2019 від 20.05.2019 одноосібного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю “СІНТЕЗ-21” ОСОБА_3 було затверджено збільшення статутного капіталу товариства, у тому числі за рахунок внесення додаткового вкладу ОСОБА_2 у вигляді нежитлової будівлі літ. “АЯ-1”, загальною площею 1263,9 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з відомостями, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців станом на 21.05.2019 ОСОБА_2 присутня в складі учасників товариства станом на 23.05.2019 - відсутня, 21.05.2019, 22.05.2019 та 23.05.2019 здійснено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу ТОВ “СІНТЕЗ-21”, у тому числі у зв`язку зі зміною складу засновників (учасників). 
22.05.2019 ОСОБА_2 передала ОСОБА_4 належну їй частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю “СІНТЕЗ-21”, що оформлено актом приймання-передачі частки від 22.05.2019.
Отже, враховуючи, що після придбання нежитлової будівлі літера “АЯ-1”, загальною площею 1263,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та передання її у статутний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю “СІНТЕЗ-21” ОСОБА_2 досить короткий час перебувала в статусі учасника зазначеного Товариства, то місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 не мала на меті бути учасником зазначеної юридичної особи та брати участь в її господарській діяльності.
Відповідно до ст. 18 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” (далі - Закон) державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Згідно з пунктом пункту 1 частини першої статті 2 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності (пункт 123 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20)).
Щодо законності проведеної реєстрації спірного об`єкту необхідно зазначити про таке.
Відповідно до ч.4 ст.19 Закону “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Частиною 2 статті 18 Закону визначено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Пунктом 1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (далі – Порядок) визначено, що цей Порядок визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону державної реєстрації прав, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.
Частиною 3 статті 10 Закону “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” (у редакції, чинній на момент реєстрації права власності на майно від 28.08.2018) передбачено, що державний реєстратор:
1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:
відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;
відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;
відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;
наявність обтяжень прав на нерухоме майно;
наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;
2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;
3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.
Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі;
4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень;
5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав;
6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом;
7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);
8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;
9) формує реєстраційні справи у паперовій формі;
9-1) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю;
10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.
Так, п.40 Порядку передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, іншими законами України та цим Порядком.
Згідно з п. 7 Порядку Для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені Законом України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, іншими законами України та цим Порядком.
Частиною 1 статті 27 Закону передбачено перелік документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності та інших речових прав. Пунктом 14 ч. 1 ст. 27 Закону зазначено серед підстав “інші документи, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно".
Однак технічний паспорт та довідка про інвентаризацію об`єкту не є правовстановлюючими документами. Технічний паспорт - це документ, який містить відомості щодо проведеної технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, зокрема інформацію про його місцезнаходження (адресу), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта, ім`я/найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт, тощо. Технічний паспорт не є правовстановлюючим документом на нерухомість, а тільки інформаційним, він лише описує об`єкт та визначає його складові для подальших дій. При цьому, довідка є лише підтвердженням проведення технічної інвентаризації, що є підставою для складання технічного паспорту. Довідка не є правовстановлюючим документом та не може слугувати підставою для державної реєстрації.
Водночас, з урахуванням того, що державним реєстратором проведено державну реєстрацію права власності на окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомого майна вперше з відкриттям нового розділу в Державному реєстрі прав та присвоєнням реєстраційного номера цьому об`єкту нерухомого майна, під час розгляду заяви про реєстрацію державному реєстратору слід було керуватися п.41 Порядку, яким встановлено перелік документів, що подаються для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна.
Так, відповідно до п.41 Порядку (у редакції, чинній на момент реєстрації права власності на майно) для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються:
1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;
2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;
3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси;
4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);
5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).
Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалась в Єдиному реєстрі документів.
У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у режимі реального часу отримує відомості Єдиного реєстру документів про документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, та перевіряє, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення таких відомостей як адреси об`єкта нерухомого майна.
Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, також не вимагається у разі, коли адреса отримана під час реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна та зазначена в документі, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. У такому разі державний реєстратор відповідно до зазначених заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що згідно з вимогами законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє відсутність суперечностей між заявленою адресою та відомостями, що містяться в Єдиному реєстрі документів.
Крім того, п. 42 Порядку передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992, подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.
Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення таких відомостей як адреси об`єкта нерухомого майна.
У разі коли індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених цим пунктом, можуть бути подані документи, передбачені статтею 31 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”.
Проте, як було правильно встановлено місцевим господарським судом, жодних посилань на правовстановлюючі документи, якими б підтверджувалась належність ОСОБА_1 відповідного об`єкту нерухомого майна, наявність документів, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію вказаного закінченого будівництвом об`єкта, присвоєння йому у встановленому законом порядку відповідної поштової адреси, ані означений технічний паспорт, ані інші матеріали реєстраційної справи, всупереч чч.1, 3 п.41, п. 42 Порядку, не містять.
Присвоєння адрес об`єктам нерухомого майна є компетенцією уповноважених державних органів (органів місцевого самоврядування).
Відповідно до пункту 41 частини першої статті 26 та пункту 26 частини першої статті 43 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” до повноважень сільської, селищної, міської, районної, обласної рад відносить, зокрема, прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою в межах і порядку, визначених цим та іншими законами 
Стаття 37 вказаного Закону закріплює такі власні (самоврядні) повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад щодо вирішення питань адміністративно-територіального устрою: підготовка і внесення на розгляд ради питань щодо найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, розташованих на території відповідного населеного пункту, а також підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо питань адміністративно-територіального устрою в порядку і межах повноважень, визначених законом.
Отже питання щодо найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, в тому числі щодо присвоєння адрес об`єктам нерухомого майна на місцевому рівні, місцевими радами, законодавцем розглядаються в рамках повноважень місцевих рад щодо вирішення питань адміністративно-територіального устрою.
Рішенням Харківської міської ради №325/11 від 06.07.2011 (з подальшими змінами та доповненнями) затверджено Порядок присвоєння адрес об`єктам нерухомості, розташованим на території міста Харкова.
Порядок присвоєння адрес об`єктам нерухомості, розташованим на території міста Харкова (далі - Порядок), розроблено відповідно; до Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, законів України “Про місцеве самоврядування в Україні”, “Про регулювання містобудівної діяльності”, “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, Положення про містобудівний кадастр, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2011 № 559, ДБН Б.2.2-12:2018 “Планування і забудова територій”, ДБН В.2.3-5:2018 “Вулиці і дороги населених пунктів”.
Порядок визначає єдині правила присвоєння адрес земельним ділянкам, а також об`єктам нерухомого майна, розташованим на них, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, встановлює єдині правила визначення адрес, їх склад і структуру.
Дія Порядку поширюється на фізичних та юридичних осіб, що використовують адресну інформацію щодо об`єктів нерухомого майна всіх форм власності, розташованих на території міста Харкова.
Кожному об`єкту нерухомого майна присвоюється унікальна адреса на території міста Харкова. Адреса об`єкта нерухомого майна після проведення процедури присвоєння, зміни або анулювання підлягає реєстрації у Єдиному адресному реєстрі міста Харкова.
Розгляд питань щодо присвоєння, зміни або анулювання адреси об`єкта нерухомого майна здійснюється за заявами юридичних та фізичних осіб - власників об`єктів нерухомості, інших правонабувачів, у яких виникло право господарського відання або оперативного управління, спадкоємців (у разі зміни адреси об`єкта нерухомості, речові права на який входять до складу спадщини), відповідних органів місцевого самоврядування, а також органів державної виконавчої влади щодо об`єктів нерухомості державної власності (далі - заявники).
Присвоєння та зміна адреси земельних ділянок здійснюється на підставі рішення Харківської міської ради.
Адреса земельної ділянки, що формується із земель комунальної форми власності, визначається у складі рішення Харківської міської ради, яким надається дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або погоджується документація із землеустрою щодо поділу або об`єднання земельних ділянок.
Присвоєння, зміна та анулювання адрес житлових будинків, будівель, споруд, квартир, нежитлових приміщень здійснюється на підставі наказу Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради.
Наказ про присвоєння, зміну або анулювання адреси об`єкта нерухомості погоджується з керівником Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради та керівником відділу правового забезпечення Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради.
Копія наказу про присвоєння, зміну або анулювання адрес об`єктів нерухомості та копії документів, на підставі яких його прийнято, не пізніше наступного робочого дня з моменту його прийняття направляється до комунального підприємства “Міський інформаційний центр” для внесення відповідних даних до Єдиного адресного реєстру.
Адреса не присвоюється спорудам, які встановлено тимчасово без улаштування фундаменту, у тому числі пересувним і тимчасовим спорудам торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, малим архітектурним формам та приміщенням допоміжного і технічного призначення, розташованим у житлових та нежитлових будинках, інженерним мережам.
Адреса об`єктам нерухомості у складі гаражно-будівельного кооперативу, будівництво яких завершено до 05 серпня 1992 та право власності на які не зареєстровано, присвоюється за умови відповідності місця їх розташування містобудівній документації та ДБН Б.2.2-12:2018 “Планування і забудова територій”.
Підставами для зміни адреси є перейменування вулиць, включення територій адміністративно-територіальних одиниць до меж міста Харкова, поділ або об`єднання об`єктів нерухомості, зміна функціонального призначення, виявлення невідповідності адреси існуючого об`єкта нерухомого майна його фактичному розміщенню на території міста, упорядкування елементів забудови, упорядкування нумерації з метою усунення виявлених дублювань, виправлення технічних помилок.
Присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна не тягне за собою виникнення або припинення прав на такий об`єкт.
Копія рішення Харківської міської ради про присвоєння або зміну адреси земельним ділянкам та копії документів, на підставі яких його прийнято, не пізніше 10 робочих днів з моменту його прийняття направляється до комунального підприємства “Міський інформаційний центр” для внесення відповідних даних до Єдиного адресного реєстру.
Комунальне підприємство “Міський інформаційний центр” забезпечує внесення відповідних даних до Єдиного адресного реєстру в порядку, передбаченому Положенням про Єдиний адресний реєстр міста Харкова.
З огляду на зазначене, належним документом, який би підтверджував присвоєння об`єкту нерухомого майна поштової адреси, може бути рішення виконкому Харківської міської ради або довідка (витяг) з Єдиного адресного реєстру міста Харкова.
Аналогічного висновку дійшов Верховний суд України в своїй постанові від 20.04.2016 по справі №826/1112/15.
Як свідчать матеріали справи, відповідачем не надані докази, а саме: рішення виконкому Харківської міської ради або довідки (витяг) з Єдиного адресного реєстру міста Харкова щодо присвоєння нежитловій будівлі літ. “АЯ-1” загальною площею 1263,9 кв.м адреси: вул. Плиткова, 12 у м. Харкові. Вказання зазначеної адреси щодо нежитлової будівлі літ. “АЯ-1” загальною площею 1263,9 кв.м містить лише довідка ТОВ “АРМА” №246 від 07.12.2018. 
Отже, рішенням державного реєстратора Зоткіна Сергія Володимировича з індексним номером 44674482 від 18.12.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості щодо об`єкта нерухомості за відсутності належних правових підстав та з порушенням вимог відповідного Порядку, що виключає правомірне виникнення чи підтвердження статусу такого об`єкта як об`єкта нерухомого майна. 
Зі змісту положень ч.1 ст.18 Закону “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” вбачається, що після отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрації заяви про державну реєстрацію прав в базі даних заяв (п.1) прийняттю рішення про державну реєстрацію прав (п.5) передує перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів, автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для, зокрема, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень (п.4).
Відповідно до ст.24 Закону “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом та не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
Враховуючи викладене, за результатами розгляду поданих для реєстрації спірного об`єкту документів, державний реєстратор мав відмовити у державній реєстрації речових прав на цей об`єкт як на нерухомість.
Отже, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно саме по собі не може вважатися підставою виникнення у ОСОБА_1 права власності на спірний об`єкт як на нерухоме майно та фактично було спробою легітимізації здійсненого самочинного будівництва в обхід наведених вище норм законодавства, що порушує інтереси держави в особі Харківської міської ради, про що цілком обґрунтовано зазначив місцевий господарський суд.
Окрім цього, процедуру вирішення питань, пов`язаних із самочинним будівництвом на території міста Харкова, регулює Порядок вирішення питань, пов`язаних із самочинним будівництвом, затверджений рішенням Харківської міської ради від 17.08.2011 №390/11 “Про затвердження Порядку вирішення питань, пов`язаних із самочинним будівництвом”, зі змінами.
Відповідно до п.3.1 вищевказаного Порядку для збереження об`єкту самочинного будівництва забудовником подається клопотання на ім`я міського голови за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку та документами визначеними п. 3.1.
Проте, як правильно встановив місцевий господарський суд, за даними відомостей Єдиного міського реєстру актів Харківської міської ради рішення Харківської міської ради або її виконавчих органів щодо збереження самочинно збудованого об`єкта нерухомого майна відсутні.
Окрім цього, нормами статей 90, 95, 102-1 Земельного кодексу України визначено, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок, землекористувачі та особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки або з інших передбачених законом підстав.
За змістом чч. 4, 5 ст. 26 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” (у редакції, чинній на момент реєстрації права власності на майно) право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.
Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3)затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 4-1) проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування); 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.
Таким чином, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.
Як вже зазначалось судом, відповідно до додатку №2 до рішення 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання “Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд” від 23.12.2011 № 555/11, надано ТОВ “ВОСТОК - “МТ” в оренду строком до 01.11.2016 земельну ділянку загальною площею 0,7414 га за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення по вул. Плиткова, 12 у м. Харкові (кадастровий номер 6310138200:02:003:0023) в межах, які визначені актом встановлення меж земельної ділянки на місцевості, реєстраційний № 36/11 від 12.04.2011 для експлуатації та обслуговування козлового крану та залізничної колії. Крім того, даним рішенням ТОВ “ВОСТОК - “МТ” зобов`язано розробити та узгодити в установленому порядку технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки по вул. Плитковій, 12 у м. Харкові в натурі (на місцевості).
При цьому технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки по вул. Плитковій, 12 у м. Харкові в натурі (на місцевості) ТОВ “ВОСТОК - “МТ” виготовлено не було та договір оренди вказаною вище земельною ділянкою між Харківською міською радою та ТОВ “ВОСТОК - “МТ” укладено не було. 
Зважаючи на наведене, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що жодних речових прав на земельну ділянку по вул. Плитковій, 12 у м.Харкові, на якій збудовано нежитлову будівлю літ. “АЯ-1”, жодна особа не набувала.
Залізничну колію довжиною 172 м, козловий кран ЗРМЗМ-20-32 1977 року було відчужено ТОВ “ВОСТОК - “МТ” фізичній особі-підприємцю Габібулаєву Н.Д. згідно з договором №11/02/14 купівлі-продажу від 11.02.2014.
Також ТОВ “ВОСТОК-“МТ” передало у власність фізичної особи-підприємця Габібулаєва Н.Д. бетонне покриття 1000 кв.м згідно до договору №10/02/14 купівлі-продажу від 10.02.2014.
У разі встановлення факту самовільного будівництва на земельній ділянці, загальною площею 0,7414 га, кадастровий номер 6310138200:02:003:0023, за адресою: м.Харків, вул. Плиткова,12 належним способом захисту порушених прав Харківської міської ради є звернення з вимогою про визнання права власності на самочинно побудоване майно.
Відповідно до чч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Вказана правова норма беззаперечно свідчить про те, що спірний об`єкт нерухомого майна є об`єктом самочинного будівництва.
Частинами другою - п`ятою статті 376 ЦК України встановлено таке: особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
Тобто, відповідно до приписів частин третьої та п`ятої статті 376 ЦК України як особа, що здійснила самочинне будівництво, так і власник земельної ділянки, на якій здійснили самочинне будівництво, можуть набути самочинно збудоване майно у власність. Однак для цього їм необхідно дотримуватись чіткого алгоритму дій, передбаченого в зазначеній статті.
Якщо нерухоме майно є самочинним будівництвом, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно у будь-який інший спосіб, окрім визначеного статтею 376 ЦК України (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за особою, яка його побудувала, або за власником земельної ділянки), є такою, що не відповідає вимогам цієї статті.
Можливість настання інших правових наслідків, ніж передбачені статтею 376 ЦК України, як у випадку самочинного будівництва, здійсненого власником земельної ділянки, так і у випадку самочинного будівництва, здійсненого іншою особою на чужій земельній ділянці, виключається.
За обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна.
Згідно з ст.377 ЦК України (в редакції, чинній на час первинної реєстрації права власності) передбачені наступні положення.
Так, згідно ч.1 вказаної статті ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Водночас земельна ділянка під нежитловою будівлею літ. “АЯ-1” за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, яка належить до земель комунальної власності, у приватну власність або користування забудовника чи інших осіб до прийняття рішення 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 23.12.2011 № 555/11 “Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд” не передавалася.
При цьому строк дії зазначеного рішення в частині надання земельної ділянки загальною площею 0,7414 га за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення по вул. Плиткова, 12 у м. Харкові (кадастровий номер 6310138200:02:003:0023) в оренду закінчився 01.11.2016. Разом з тим ТОВ “ВОСТОК-МТ” вказане рішення не виконало, технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не розробило, а договір оренди зазначеної земельної ділянки з Харківською міською радою укладено не було.
Згідно з ч.1 ст.376 ЦК України самочинно збудованим вважається об`єкт нерухомості, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного документа чи належно затвердженого проєкту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч.1 ст.376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Такий правовий висновок неодноразово підтверджений Верховним Судом, зокрема, у постановах від 10.10.2018 у справі №520/17520/14-ц, від 02.12.2015 у справі №6-1328цс15 тощо.
Відповідно до чинного законодавства, зокрема статей 178, 316, 317, 376 ЦК України, не можуть бути в цивільному обороті об`єкти самочинного будівництва, що підтверджується правовими позиціями Верховного Суду України у справах №№6-286цс15, 3-202гс15, 6-265цс16.
Враховуючи положення ст.331 ЦК України, до виникнення права власності на самочинно збудоване майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна.
Поряд з цим, відповідно до ч.1 ст.375 ЦК України право давати дозвіл на будівництво на своїй земельній ділянці будівель та споруд іншим особам має власник земельної ділянки.
Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 була придбана у ТОВ “Восток – “МТ” лише залізнична колія довжиною 172 м, козловий кран ЗРМЗМ-20-32 1977 року та бетонне покриття 1000 кв.м, згідно договорів купівлі-продажу: №10/02/2014 від 10.02.2014 та №11/02/2014 від 11.02.2014.
Оскільки Харківська міська рада, як власник відповідної земельної ділянки, не надавала згоди на будівництво на її земельній ділянці об`єкта нерухомого майна, вона має право вимагати усунення будь-яких порушень її прав як власника земельної ділянки (ч.2 ст.152 ЗК України).
Отже, нежитлова будівля літ. “АЯ-1”, загальною площею 1263,9 кв.м., є самочинним будівництвом, право власності на неї, незважаючи на проведену державну реєстрацію цього права, у ОСОБА_1 не виникало.
Відповідно до частини 5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. При цьому, згідно ч.6 вказаної статті ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.
Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 розташована у межах міста Харкова та не перебувала у приватній та державній власності, у зв`язку з чим в силу закону є комунальною власністю територіальної громади міста в особі Харківської міської ради.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, крім іншого, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав ( постанова Верховного Суду у справи №202/7377/16-ц.
Оскільки земельна ділянка, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, належить до земель комунальної власності територіальної громади міста Харкова, а нежитлова будівля літ. “АЯ-1”, розташована на ній, є об`єктом самочинного будівництва, то належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою (у даному випадку – Харківська міська рада) є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно.
Права власника земельної ділянки порушуються в результаті факту самочинного будівництва, а не державної реєстрації права власності на самочинно побудоване майно. Державна реєстрація права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду поза встановленим статтею 376 ЦК України порядком за особою, яка таке будівництво здійснила, лише додає до вже існуючих фактичних обмежень (які з`явились безпосередньо з факту самочинного будівництва) власника земельної ділянки в реалізації свого права власності додаткові юридичні обмеження. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22.
Як установлено судом, спірний об`єкт нерухомого майна є самочинно збудованим у розумінні статті 376 Цивільного кодексу України. Водночас правовий режим самочинного будівництва є спеціальним та передбачає виключний перелік належних способів захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено таке будівництво.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 сформулювала правовий висновок, відповідно до якого, якщо право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстроване за певною особою без дотримання порядку, визначеного статтею 376 ЦК України, задоволення вимог про скасування рішення державного реєстратора, скасування державної реєстрації прав або припинення такого “права власності” не вирішує юридичної долі самочинно побудованого майна та не призводить до відновлення єдності юридичної долі земельної ділянки і розташованого на ній об`єкта нерухомості.
У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду також наголосила, що належними та ефективними способами захисту прав власника земельної ділянки у разі самочинного будівництва є вимога про знесення самочинно побудованого об`єкта (частина четверта статті 376 ЦК України) або вимога про визнання права власності на такий об`єкт за власником земельної ділянки (частина п`ята статті 376 ЦК України).
Отже, скасування державної реєстрації права власності на самочинно збудований об`єкт має похідний, технічний характер і не є самостійним належним способом захисту, оскільки право власності на такий об`єкт юридично не виникло, а відтак не підлягає “припиненню” чи “скасуванню” у розумінні цивільного законодавства.
А тому не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності ТОВ “СІНТЕЗ-21” на нежитлову будівлю літ. “АЯ-1” загальною площею 1263,9 кв.м., розташовану за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1724490663101; запис про речове право 31609655, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46930672 від 20.05.2019) та закриттям розділу 1724490663101 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Прокурор, звертаючись до суду в інтересах держави в особі Харківської міської ради, просив застосувати спосіб захисту порушених інтересів територіальної громади шляхом визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Така позовна вимога є різновидом негаторного позову, передбаченого статтею 391 ЦК України, згідно з якою власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном на протязі всього часу існування перешкод.
А тому, коли належний власник земельної ділянки не надавав згоди на будівництво на його земельній ділянці об`єкта нерухомого майна, він має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав як власника земельної ділянки (частина друга статті 152 Земельного кодексу України).
Отже, враховуючи позицію власника земельної ділянки, розташованої за адресою по вул. Плиткова, 12, м. Харкова - Харківської міської ради, то належним способом захисту є усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом визнання права власності на самочинно побудоване майно, відповідно до частини 5 статті 376 ЦК України.
Відповідач у відзиві та в апеляційній скарзі зазначив, що ТОВ «Сінтез-21» є добросовісним набувачем спірного майна у розумінні норм цивільного законодавства, оскільки не знало і не могло знати, що учасником до статутного капіталу внесено майно як особою, яка не мала права це майно відчужувати.
Однак колегія суддів вважає такі посилання відповідача безпідставними, зважаючи на таке.
Велика Палата Верховного Суду (пункти 6.31-6.33 постанови від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13; пункти 53-56 постанови від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц; пункт 46 постанови від 20.07.2022 у справі № 923/196/20) зробила правовий висновок про те, що формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. 
Також, як вже зазначалося, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22 зазначила, якщо нерухоме майно є самочинним будівництвом, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно у будь-який інший спосіб, окрім визначеного статтею 376 ЦК України (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за особою, яка його побудувала, або за власником земельної ділянки), є такою, що не відповідає вимогам цієї статті. Можливість настання інших правових наслідків, ніж передбачені статтею 376 ЦК України, як у випадку самочинного будівництва, здійсненого власником земельної ділянки, так і у випадку самочинного будівництва, здійсненого іншою особою на чужій земельній ділянці, виключається. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за нею) і згідно з вказаним принципом не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або іншого речового права на земельну ділянку.
Відповідно до частини другої статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво, не набуває права власності на нього.
Отже об`єкт самочинного будівництва не набуває статусу об`єкта цивільних прав до вирішення його юридичної долі у спосіб, прямо передбачений законом, отже відсутній сам об`єкт цивільного обороту, щодо якого можна застосувати категорію «добросовісного набувача». До того ж, перехід до товариства відповідача права власності на об`єкт самочинного будівництва як внесок до статутного капіталу означало би легітимізацію самочинного будівництва в обхід спеціальної норми 376 ЦК України, що є недопустимим.
Також в даному аспекті до спірної земельної ділянки не можуть бути застосовані положення статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України, які надають власнику нерухомого майна право користування земельною ділянкою під цим майном.
Крім того, як правильно встановив місцевий господарський суд, первинна державна реєстрація права власності у 2018 році була здійснена ФОП Габібулаєвим Н.Д. на підставі технічного паспорта та довідки, які не є правовстановлюючими документами; у подальшому будівля була безоплатно передана за договорами дарування між близькими родичами, а згодом внесена до статутного капіталу товариства, що в сукупності свідчить про створення видимості легального набуття права з подальшою його концентрацією у юридичній особі.
Об`єкти рухомого майна придбані у ОСОБА_1 01.04.2019, отже, сторони станом на цю дату були знайомі між собою. Але об`єкт нерухомого майна ОСОБА_5 не продає відповідачу разом з комплексом рухомого майна, а в цей же день дарує своїй доньці ОСОБА_2 . Трохи більше ніж через місяць ОСОБА_2 вносить до статутного капіталу ТОВ “Сінтез-21” вказане майно і виходить зі складу засновників. Час її перебування в складі засновників товариства 1 день. 
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Отже, послідовність дій щодо набуття права власності на спірний об`єкт з високою імовірністю свідчить про те, що такі дії мали штучний і прискорений характер, а тому в будь- якому випадку ТОВ “СІНТЕЗ-21” не є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна.
Апелянт стверджує, що суд першої інстанції не застосував принцип пропорційності втручання у право власності встановлений ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не встановив, чи підлягає Відповідачу компенсація за втрату майна у порядку ч. 6 ст. 376 ЦК України, як наслідок, ухвалив рішення з порушенням норм міжнародного права.
Однак колегія суддів вважає такі твердження безпідставними, зважаючи на таке.
Відповідно до частини 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. 
Згідно з ч. 6 цієї статті статті ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.
Відповідно до статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Проте відповідач не звертався у встановленому ГПК порядку з матеріально-правовими вимогами про відшкодування витрат на будівництво нежитлової будівлі літ. «АЯ-1» загальною площею 1263,9 кв.м по вул. Плитковій, 12 у м. Харкові, мотивуючи їх нормою ч. 6 ст. 376 ЦК України, а також не надавав суду розрахунку та докази понесених витрат на будівництво.
Також в цій частині колегія суддів зазначає, що пропорційність втручання у право мирного володіння майном і можливість задоволення позовної вимоги про визнання права власності у даній категорії спорів забезпечуються спеціальною нормою ч.6 ст. 376 ЦК України, у який законодавець прямо передбачив право відповідача на отримання компенсації. 
Норма ч.6 ст. 376 ЦК України з очевидністю розповсюджується на кожного відповідача за вимогою про визнання права власності, незалежно від того, чи був він забудовником чи ні, оскільки протилежне тлумачення суперечить принципу верховенства права. По-перше, будь-який власник об`єкту самочинного будівництва є володільцем без права, оскільки право власності на самочинний об`єкт не виникає (ч.2 ст. 376 ЦК України). Тобто і забудовник, і поточний володілець мають однаковий юридичний статус. По-друге, володілець об`єкту самочинного будівництва приймає на себе усі ризики, пов`язані із таким статусом майна, а отже, повинен мати і усі гарантовані ст. 376 ЦК України права. 
Таким чином, відповідач у даній справі має право на отримання компенсації за об`єкт самочинного будівництва. 
Як неодноразово зазначав ВС у своїх рішеннях, право за ч.6 ст. 376 ЦК України може бути реалізоване відповідачем як шляхом подання зустрічного позову, так і окремого позову після позбавлення права на майно. 
Тобто відповідач такого права не позбавлений і може зробити це в наступному.
Закон не пов`язує не реалізацію цього права відповідачем із необхідністю відмови у позові. Більше того, це неможливо з об`єктивних причин: суд не може у даній справі відмовити у позові з огляду на відсутність компенсації, оскільки відповідач ніколи не заявляв про розмір такої компенсації, розмір компенсації не визнавався обома сторонами спору, розмір компенсації не був предметом доказування у даному спорі, а суд позбавлений права визначити таку компенсацію за власною ініціативою (без процесуального волевиявлення відповідача) і без вирішення спору щодо розміру такої компенсації. 
Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позову, яке передбачає:
- усунення перешкоди Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради у здійсненні права на користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12.
-визнання за Харківською міською територіальною громадою в особі Харківської міської ради (код ЄДРПОУ 04059243) права власності на самочинно збудовану нежитлову будівлю літ. “АЯ-1” загальною площею 1263,9 кв.м, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12.
- зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю “СІНТЕЗ-21” (код ЄДРПОУ 36371693; вул. Ужвій Наталії, 78, кв. 185, м. Харків 61195) передати Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради (код ЄДРПОУ 04059243; майдан Конституції, 7, м. Харків, 61003) нежитлову будівлю літ. “АЯ-1” загальною площею 1263,9 кв.м., розташовану за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, шляхом укладення акту прийому – передачі.
Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки місцевого господарського суду, у зв`язку з чим підстави для скасування чи зміни вказаного рішення відсутні.
Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на заявників апеляційної скарги.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ “СІНТЕЗ-21” (вх. № 265Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 14.01.2026 у справі № 922/3171/25 залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 14.01.2026 у справі № 922/3171/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 10.04.2026.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя Н.В. Гребенюк 

Суддя І.А. Шутенко