УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 607/4413/26
провадження № 51- 1302 впс 26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 , 
прокурора (відеоконференція) ОСОБА_5 
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , 
представника потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_7 
в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про направлення матеріалів кримінального провадження № 12025211040000864 від 05 травня 2025 року (справа 
№ 607/4413/26) за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, з Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області до Дарницького районного суду м. Києва,
встановив: 
До Верховного Суду у порядку ст. 34 КПК України надійшло вказане клопотання про направлення зазначеного кримінального провадження до Дарницького районного суду м. Києва.
В обґрунтування клопотання захисник зазначає, що ОСОБА_6 постійно проживає та працює виключно у м. Києві, що підтверджується матеріалами кримінального провадження.
Крім того, всі фактичні обставини, які інкримінуються обвинуваченому як склад кримінального правопорушення, відбувалися виключно на території м. Києва. Зокрема, саме у м. Києві обвинувачений здійснював листування з потерпілим у месенджері, висував вимоги про передачу грошових коштів, а також було досягнуто домовленості щодо їх передачі. 
Окрім цього, захисник наголошує, що безпосередня подія, яку сторона обвинувачення пов`язує із закінченням кримінального правопорушення, а саме передача грошових коштів, відбулася 05 червня 2025 року у м. Києві поблизу станції метро «Житомирська» за конкретною адресою. Саме за цією ж адресою проводився огляд місця події, у ході якого були виявлені та вилучені речі, які стороною обвинувачення визнані речовими доказами.
Також захисник звертає увагу на те, що всі слідчі дії, спрямовані на фіксацію обставин кримінального провадження, фактично проводилися на території м. Києва, а на території Тернопільської області такі дії не здійснювалися. Крім цього й адвокатське об`єднання, яке захищає обвинуваченого, знаходиться у м. Києві.
Таким чином, враховуючи відстань між Києвом та Тернополем, постійними повітряними тривогами та ризиками, пов`язаними з воєнним станом, зазначене створює значні логістичні та процесуальні труднощі у зв`язку з необхідністю участі обвинуваченого та його захисника в усіх без виключення судових засіданнях, що унеможливлює оперативний розгляд справи у м. Тернополі.
Враховуючи зазначене, на думку захисника, передача цього кримінального провадження до Дарницького районного суду м. Києва відповідатиме вимогам ст. 32 КПК України, а також сприятиме оперативності розгляду провадження.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого, захисників, які підтримали клопотання; думку прокурора та представника потерпілого, які просили відмовити у його задоволенні; перевіривши доводи, наведені у клопотанні, дослідивши наявні матеріали провадження, колегія суддів вбачає, що зазначене клопотання не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 34 КПК України кримінальне провадження може бути передано на розгляд до іншого суду, якщо: 1) до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити новий склад суду для судового розгляду; 3) обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження; 4) ліквідовано суд, який здійснював судове провадження. 
До початку судового розгляду у виняткових випадках кримінальне провадження (крім кримінальних проваджень, що надійшли на розгляд Вищого антикорупційного суду) з метою забезпечення оперативності та ефективності кримінального провадження може бути передано на розгляд іншого суду за місцем проживання обвинуваченого, більшості потерпілих або свідків, а також у разі неможливості здійснювати відповідним судом правосуддя (зокрема, надзвичайні ситуації техногенного або природного характеру, епідемії, епізоотії, режим воєнного, надзвичайного стану, проведення антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях).
Частиною 3 ст. 34 КПК України визначено, що питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого, вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого.
Стосовно доводів клопотання про необхідність передачі провадження до іншого суду за місцем вчинення кримінального правопорушення колегія суддів касаційного суду вважає таке. 
Відповідно до змісту положень ст. 32 КПК України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.
Як убачається з обвинувального акта, інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 189 КК України, полягає у вимозі передачі майна з погрозою розголошення відомостей, які потерпілий бажає зберегти в таємниці (вимагання), вчинене в умовах воєнного стану. 
При цьому згідно з викладеними у ньому обставинами обвинувачений, реалізуючи свій умисел, 03 травня 2025 року, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, почав надсилати повідомлення зі свого мобільного телефону в застосунку «WhatsApp» із вимогою надати грошові кошти у сумі 450 000 доларів США із погрозою розповсюдити інформацію, через яку потерпілий та його дружина «опиняться за гратами». 
Таким чином, висунення указаної вище вимоги як діяння, що є елементом об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, за змістом обвинувального акту не має чітко встановленої територіальної прив`язки.
Посилання сторони захисту на те, що подальші та інші дії, зокрема листування, досягнення домовленостей та передача грошових коштів, мали місце у м. Києві, не спростовують зазначеного, адже за змістом диспозиції ч. 4 ст. 189 КК України в указаній вище кваліфікації кримінально караним діянням передбачено саме вимогу передачі чужого майна з відповідними кваліфікуючими ознаками, а не будь-яке інше діяння.
При цьому кваліфікуюча ознака щодо завдання майнової шкоди в особливо великих розмірах ОСОБА_6 згідно з обвинувальним актом не інкримінована. 
Колегія суддів вбачає необхідним вказати, що суд при вирішенні питання щодо територіальної підсудності певного провадження не має можливості самостійно за межами змісту обвинувального акту визначити місце вчинення певного інкримінованого особі кримінального правопорушення, якщо про таке місце немає достатньо чітких відомостей у самому формулюванні висунутого особі обвинувачення, навіть якщо з інших джерел чи матеріалів провадження таке місце можна встановити з високим ступенем достовірності. 
Адже в такому разі це означало б, що суд самостійно сформулював висунуте особі обвинувачення в певній його частині, що є виключним повноваженням сторони обвинувачення. 
За таких обставин відповідно до наведених положень ст. 32 КПК України територіальна підсудність провадження визнається за судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.
Закінчення досудового розслідування чинним КПК України пов`язується з певною дією, яку має вчинити прокурор.
Зокрема відповідно до ч. 2 ст. 282 КПК України прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій:
1) закрити кримінальне провадження; 2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Досудове розслідування у провадженні згідно з обвинувальним актом здійснювалося слідчими Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області (м. Тернопіль, бульвар Т. Шевченка, 10). 
Обвинувальний акт у провадженні затверджено прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_5 (м. Тернопіль, бульвар Т. Шевченка, 7), який і спрямував його до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, про що він вказав у судовому засіданні. 
З огляду на це доводи захисника про необхідність передачі провадження до іншого суду у зв`язку з надходженням її до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з порушенням правил територіальної підсудності не вбачаються вмотивованими. 
Стосовно посилань захисника на наявність виняткових підстав для передачі кримінального провадження щодо ОСОБА_6 до Дарницького районного суду м. Києва, то вони також не вбачаються обґрунтованими.
Захисник у своєму клопотанні посилається на те, що обвинувачений проживає за указаною в матеріалах кримінального провадження адресою у місті Києві, що належить до територіальної підсудності Дарницького районного суду м. Києва. 
З системного аналізу норм кримінального процесуального закону вбачається, що кримінальне провадження може бути направлено з одного суду до іншого у виняткових випадках тоді, коли іншим чином забезпечити виконання завдань кримінального провадження неможливо.
Зі змісту клопотання захисника не вбачається підтвердження об`єктивної неможливості забезпечити Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ефективності розгляду кримінального провадження щодо 
ОСОБА_6 у зв`язку з проживанням або перебуванням учасників кримінального провадження поза межами Тернопільської області, зокрема й в аспекті застосування передбаченого положеннями ст. 336 КПК механізму дистанційного судового провадження.
Крім цього, місце перебування чи здійснення професійної діяльності адвокатів не є обставиною, яка в аспекті приписів абз. 6 ч. 1 ст. 34 КПК враховується при вирішенні питання про направлення кримінального провадження до іншого суду
Як неодноразово зауважував Верховний Суд, факт перебування учасників кримінального провадження на території іншої області сам по собі не є винятковим випадком у розумінні положень ст. 34 КПК для направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів. Питання забезпечення явки учасників кримінального провадження носить виключно організаційний характер.
Також не можуть вважатися достатніми підставами для передачі провадження до іншого суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів й обставини щодо значної кількості повітряних тривог та логістичних труднощів, оскільки вказані обставини самі по собі не свідчать про неможливість здійснення правосуддя відповідним судом.
Тому в цілому колегія суддів вбачає, що у клопотанні не наведено передбачених положеннями КПК України підстав для направлення кримінального провадження на розгляд до іншого суду. 
На підставі викладеного й керуючись положеннями ст. 34 КПК, Суд
постановив:
Клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про направлення кримінального провадження № 607/4413/26 до іншого суду залишити без задоволення.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3