ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року
м. Київ

справа № 705/3700/21
провадження № 61-9483св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І.,

учасники справи:
заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,
суб`єкт, дії якого оскаржуються, - відділ державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),
заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня 2025 року в складі судді Душина О. В. та постанову Черкаського апеляційного суду від 16 липня 2025 року в складі колегії суддів: Василенко Л. І., Гончар Н. І., Сіренка Ю. В.,

Історія справи
Короткий зміст скарги

У квітні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся зі скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання - відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - ВДВС у м. Умані), заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 .
Скарга мотивована тим, що 25 лютого 2025 року представник скаржника направив до державної виконавчої служби заяву, якою повідомлено державного виконавця про факт часткового погашення боргу за постановою Черкаського апеляційного суду від 24 грудня 2024 року та додатковою постановою Черкаського апеляційного суду від 25 січня 2025 року в справі № 705/3700/21. Крім того, у цій заяві представник просив державного виконавця врахувати у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_5 добровільно сплачений боржником ОСОБА_1 стягувачу ОСОБА_2 борг до відкриття виконавчого провадження в сумі 188 000,00 грн, а також зменшити суму виконавчого збору на 18 800,00 грн.

01 квітня 2025 року представник скаржника отримав лист ВДВС у м. Умані Уманського району Черкаської області, відповідно до змісту якого органом державної виконавчої служби не були враховані два платежі на загальну суму 188 000,00 грн, що сплачені довіреними особами боржника до відкриття виконавчого провадження.

Оскільки на банківські рахунки боржника накладений арешт у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, ОСОБА_1 як боржник за усною домовленістю уповноважив Салівонського О. М. та ОСОБА_5 здійснити платежі ОСОБА_2 у рахунок погашення боргу в його інтересах на загальну суму 188 000,00 грн.

З огляду на викладене ОСОБА_1 просив:
визнати неправомірним рішення старшого державного ВДВС у м. Умані Кравченко М. В. про не врахування сплачених стягувачу ОСОБА_2 до відкриття 17 лютого 2025 року виконавчих проваджень № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 грошових коштів в якості погашення боргу за постановою Черкаського апеляційного суду від 24 грудня 2024 року та додатковою постановою Черкаського апеляційного суду від 25 січня 2025 року в справі № 705/3700/21 в інтересах ОСОБА_1 в загальній сумі 188 000,00 грн, а саме:
-  Салівонським О. М. в сумі 92 000,00 грн з цільовим призначенням «Погашення боргу за Постановою Черкаського апеляційного суду від 24 грудня 2024 року та Додатковою Постановою від 25 січня 2025 року у справі № 705/3700/21 в інтересах ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 » (платіжна інструкція № T2CE-K8ME-HB56-C6T8 від 14 лютого 2025 року);
-  ОСОБА_5 в сумі 96 000,00 грн з цільовим призначенням
«Погашення боргу за Постановою Черкаського апеляційного суду від 24 грудня 2024 року та Додатковою Постановою від 25 січня 2025 року у справі № 705/3700/21 в інтересах ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 » (платіжна інструкція № 0.0.4195419197.1 від 15 лютого 2025 року);
зобов`язати старшого державного виконавця ВДВС у м. Умані Кравченко М. В. або іншого державного виконавця зарахувати сплачені стягувачу ОСОБА_2 до відкриття 17 лютого 2025 року виконавчих проваджень № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 грошові кошти в якості погашення боргу за постановою Черкаського апеляційного суду від 24 грудня 2024 року та додатковою постановою Черкаського апеляційного суду від 25 січня 2025 року в справі № 705/3700/21 в інтересах боржника ОСОБА_1 в загальній сумі 188 000,00 грн, довіреними особами, а саме:
-  Салівонським О. М. в сумі 92 000,00 грн з цільовим призначенням «Погашення боргу за Постановою Черкаського апеляційного суду від 24.12.2024 та Додатковою Постановою від 25.01.2025 у справі № 705/3700/21 в інтересах ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 » (платіжна інструкція № T2CE-K8ME-HB56-C6T8 від 14 лютого 2025 року);
-  ОСОБА_5 в сумі 96 000,00 грн з цільовим призначенням «Погашення боргу за Постановою Черкаського апеляційного суду від 24.12.2024 та Додатковою Постановою від 25.01.2025 у справі № 705/3700/21 в інтересах ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 » (платіжна інструкція № 0.0.4195419197.1 від 15 лютого 2025 року);
стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ВДВС у місті Умані на його користь судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 18 800,00 грн.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня 2025 року скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання - ВДВС у м. Умані Уманського району Черкаської області задоволено частково.

Зобов`язано старшого державного виконавця ВДВС у м. Умані Кравченко М. В. або іншого державного виконавця зарахувати сплачені стягувачу ОСОБА_2 до відкриття 17 лютого 2025 року виконавчих проваджень № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 грошові кошти як погашення боргу за постановою Черкаського апеляційного суду від 24 грудня 2024 року та додатковою постановою Черкаського апеляційного суду від 25 січня 2025 року в справі № 705/3700/21 в інтересах боржника ОСОБА_1 в загальній сумі 188 000,00 грн довіреними особами, а саме:
-  Салівонським О. М. в сумі 92 000,00 грн з цільовим призначенням
«Погашення боргу за Постановою Черкаського апеляційного суду від 24 грудня 2024 року та Додатковою Постановою від 25 січня 2025 року у справі № 705/3700/21 в інтересах ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 » (платіжна інструкція № T2CE-K8ME-HB56-C6T8 від 14 лютого 2025 року);
-  ОСОБА_5 в сумі 96 000,00 грн з цільовим призначенням
«Погашення боргу за Постановою Черкаського апеляційного суду від 24 грудня 2024 року та Додатковою Постановою від 25 січня 2025 року у справі № 705/3700/21 в інтересах ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 » (платіжна інструкція № 0.0.4195419197.1 від 15 лютого 2025 року).

Суд першої інстанції виходив із того, що державний виконавець безпідставно не врахувала платежів від 14 та 15 лютого 2025 року як часткового погашення боргу скаржника.

Суд не погодився з твердженнями ОСОБА_2 , які викладені у відповіді від 25 березня 2025 року на лист ВДВС у м. Умані від 07 березня 2025 року, про те що, оскільки платниками грошових переказів від 14 та 15 лютого 2025 року є інші особи, а не боржник ОСОБА_1 , то вказані платежі є неналежними та не можуть бути зараховані як погашення боргу у межах виконавчого провадження. Відповідно до статті 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. Більш того, норми Закону України «Про виконавче провадження» не містять прямої заборони сплати боргу іншими особами, що відповідає загальним принципам добровільного виконання рішення.

Щодо вимоги скаржника визнати протиправним рішення старшого державного виконавця ВДВС у м. Умані Кравченко М. В. про не врахування сплачених стягувачу ОСОБА_2 грошових коштів як погашення боргу в загальній сумі 188 000,00 грн суд виходив з того, що державний виконавець жодних рішень у цьому виконавчому провадженні не ухвалювала. Тому підстав для задоволення відповідної вимоги немає.

Стосовно заявленої у скарзі вимоги щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що заявником не було доведено факту реального понесення ним вказаних витрат, тому у задоволенні відповідної вимоги відмовив.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 травня 2025 року виправлено описку у другому абзаці резолютивної частини ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня 2025 року в цій справі, вказано правильно по батькові державного виконавця « Кравченко Марина Василівна ».

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Черкаського апеляційного суду від 16 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня 2025 року в частині відмови в стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнено з ВДВС у м. Умані Уманського району Черкаської області на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 5 000,00 грн. В іншій частині ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня 2025 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив з того, що на примусовому виконанні ВДВС у м. Умані перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_5 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 55 080,00 грн боргу за договором оренди та 227 714,07 грн боргу за спожиту електроенергію, а всього 282 794,07 грн. Представник боржника ОСОБА_1 - адвокат Салівонський О. М. 25 лютого 2025 року подав до органу державної виконавчої служби заяву про врахування у цьому зведеному виконавчому провадженні добровільно сплаченого боржником стягувачу ОСОБА_2 боргу до відкриття виконавчого провадження в сумі 188 000,00 грн. Відповідно до наданих державному виконавцю платіжних інструкцій № T2CE-K8ME-HB56-C6T8 від 14 лютого 2025 року та № 0.0.4195419197.1 від 15 лютого 2025 року Салівонським О. М. та ОСОБА_5 були здійснені платежі на рахунок ОСОБА_2 в сумі 92 000,00 грн та 96 000,00 грн з цільовим призначенням «Погашення боргу за Постановою Черкаського апеляційного суду від 24 грудня 2024 року та Додатковою Постановою від 25 січня 2025 року у справі № 705/3700/21 інтересах ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ». Проте із наданої відповіді ВДВС у м. Умані від 27 березня 2025 року залишок заборгованості у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 становив 219 238,01 грн. Тобто, надані представником боржника платіжні інструкції державним виконавцем не враховані. 

Сам факт часткової сплати боргу стягувачем не заперечується, але враховуючи, що платниками є інші особи, вважав їх неналежними та такими, що не можуть бути враховані.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про те, що норми Закону України «Про виконавче провадження» не містять прямої заборони сплати боргу іншими особами. При цьому сплата цих же коштів на рахунок стягувача, на переконання апеляційного суду, призвела б до подвійного стягнення боргу, що є неприпустимим.

Більше того, стягувач не спростував належними і достовірними доказами, що він не отримував платежі, які сплачені на його користь в рахунок погашення боргу за постановою Черкаського апеляційного суду від 24 грудня 2024 року та додатковою постановою Черкаського апеляційного суду від 25 січня 2025 року, іншими особами, а саме: Салівонським О. М. та ОСОБА_5 . Доказів на підтвердження того, що кошти, які були перераховані боржником стягувачу, мали інше призначення, ніж погашення боргу за судовими рішеннями у справі № 705/3700/21, ні боржником, ні стягувачем суду не надано.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо правомірності неврахування органом державної виконавчої служби сплачених коштів у рахунок погашення боргу в інтересах боржника ОСОБА_1 платіжними інструкціями від 14 та 15 лютого 2025 року, апеляційний суд відхилив, адже ці платіжні інструкції мають відповідне цільове призначення.

Апеляційний суд вважав безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про неповідомлення належним чином у спосіб передбачений нормами ЦПК України скаржника та його представника про призначення та розгляд скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця. ОСОБА_2 є користувачем електронної підсистеми «Електронний суд». Суд першої інстанції направив за допомогою підсистеми «Електронний суд» ухвалу про відкриття провадження від 02 квітня 2025 року із датою, часом та місцем судового засідання - 14.00 год 10 квітня 2025 року, яка доставлена в електронний кабінет ОСОБА_2 03 квітня 2025 року.
Згідно з протоколом судового засідання в режимі конференції № 4355280 від 10 квітня 2025 року у справі № 705/3700/21 розгляд справи перенесено на 12.00 год 24 квітня 2025 року. Дата призначення до судового розгляду була надіслана до електронного кабінету підсистеми «Електронний суд» ОСОБА_2 11 квітня 2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно до протоколу судового засідання в режимі конференції № 4423291 у справі № 705/3700/21 розгляд справи відкладено на 11.00 год 21 травня 2025 року. Згідно з довідкою про доставку електронного документу дату призначення до судового розгляду доставлено до електронного кабінету ОСОБА_2 28 квітня 2025 року.

Крім того, представником ОСОБА_1 - адвокатом Салівонським О. М. до скарги на дії/бездіяльність органу примусового виконання долучено доказ направлення ОСОБА_2 цієї скарги з додатками із описом вкладення.

Доводи апеляційної скарги про те, що скаржник не був належним чином повідомлений про призначення та розгляд скарги ОСОБА_1 , є безпідставними, адже суд першої інстанції надсилав відповідні документи до електронного кабінету, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав для скасування оскаржуваної ухвали за доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 немає.

Апеляційний суд вважав необґрунтованими аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 про скасування ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня 2025 року в частині відмови в стягненні на користь ОСОБА_1 судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 18 800,00 грн. Так, ОСОБА_1 у скарзі на дії/бездіяльність ВДВС у м. Умані просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань органу державної виконавчої служби на користь скаржника судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 18 800,00 грн. До скарги додані докази про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а саме: ордер на надання правничої допомоги, серія ВТ № 1056686, на надання ОСОБА_1 на підставі договору про надання правничої допомоги № б/н від 31 березня 2025 року в Уманському міськрайонному суді Черкаської області; договір про надання правничої допомоги від 31 березня 2025 року; довідка про отримання суми гонорару за надану правничу допомогу від 01 квітня 2025 року; розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 01 квітня 2025 року.

Матеріали справи свідчать, що адвокатом Салівонським О. М. складено скаргу, також він брав участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції 10 квітня 2025 року, 24 квітня 2025 року та 21 травня 2025 року, подавав клопотання. Надані адвокатом Салівонським О. М. документи відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України є належними доказами понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в цій справі.

При визначенні суми конкретного відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково. 

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з матеріалів справи такі клопотання в цій справі не заявлялися.

Так, ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня 2025 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Тому, проаналізувавши надані адвокатом Салівонським О. М. докази про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та враховуючи часткове задоволення скарги ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та стягнення з органу державної виконавчої служби на користь ОСОБА_1 понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 5 000,00 грн.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У липні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, яка подана представником Шеремет М. О. Просить постанову апеляційного суду в частині залишення без змін ухвали суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії / бездіяльність органу примусового виконання.

Касаційна скарга мотивована тим, що:
суди під час розгляду справи порушили норми процесуального права, зокрема статей 128, 263, 264, 376 ЦПК України. Суд першої інстанції належним чином не повідомив стягувача про розгляд скарги - виключно через застосунок «Дія». Це суперечить офіційним формам повідомлення (Електронний суд, пошта), що фактично позбавило стягувача права на участь у судовому засіданні під час розгляду справи. Апеляційний суд, залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін у відповідній частині, на вказане уваги не звернув;
суди неправильно застосували норми матеріального права, зокрема статтю 528 ЦК України. Так, суди не врахували, що правовідносини між ОСОБА_2 та платниками ( Салівонський О. М. і ОСОБА_5 ) відсутні. Платежі здійснено без належного правового підґрунтя, з ризиками для стягувача (помилковість, регрес, шахрайство). При цьому суди проігнорували обґрунтування стягувача щодо небезпеки зарахування коштів від третіх осіб, із якими у нього не було жодних договірних чи боргових правовідносин. При цьому принцип добросовісності сторін не дотримано;
24 березня 2025 року на електронну адресу представника стягувача - адвоката Шеремет М. О. надійшов лист ВДВС у м. Умані від 07 березня 2025 року № 2135/4, в якому зазначено, що на адресу відділу надійшла заява від представник боржника адвоката Салівонського О. М. про часткову сплату боргу згідно з виконавчим документом № 705/3700/21 із додатками: платіжна інструкція від 14 лютого 2025 року (Універсал Банк) на суму 92 000,00грн та платіжна інструкція від 15 лютого 2025 року на суму 96 000,00грн(Приват Банк). Тому з метою неупередженого повного виконання рішення суду державний виконавець просив підтвердити чи дійсно вказані суми, сплачені боржником, згідно з виконавчим листом № 705/3700/21. У телефонній розмові адвокат Шеремет М. О. з`ясувала у ОСОБА_2 те, чи надходили йому грошові кошти. ОСОБА_2 повідомив адвокату, що платежі здійснені платником: Салівонським О. М. 14 лютого 2025 року та ОСОБА_7 15 лютого 2025 року. Тобто, платником грошових переказів є інші особи , які не мають жодного відношення до виконавчого документа у справі № 705/3700/21, а враховуючи конфліктний характер складених правовідносин між   ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 припускає, що такі дії умисно вчинено з метою подальшого подання нових позовів від вказаних осіб та стягнення грошових коштів. Єдиною метою зазначення інших платників є швидке закінчення виконавчих проваджень, скасування будь-яких обтяжень, виведення майна/майнових прав на інших осіб та подача нових позовів до ОСОБА_2 . Крім того, він через додаток намагався повернути платіж, але спроба була заблокована банком. Оскільки у ОСОБА_2 відсутні жодні правовідносини із Салівонським О. М. і ОСОБА_7 (які можуть мати регресні вимоги або посилатись на помилковість здійснених платежів), то вказані платежі є неналежними та не можуть бути врахованими ВДВС у м. Умані через неналежно вказаних платників;
суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, повинен був врахувати конкретні обставини справи, зокрема, відсутність правовідносин між стягувачем та особами, які здійснили платежі, а також можливі ризики для стягувача у разі прийняття таких платежів. Посилання лише на статтю 528 ЦК України без детального аналізу обставин справи є безпідставним;
у касаційній скарзі викладено орієнтовний розмір витрат скаржника на професійну правничу допомогу, а саме 50 000,00 грн, докази про що будуть подані протягом 5 днів після ухвалення судом рішення.

Аналіз доводів касаційної скарги свідчить, що ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції оскаржуються в касаційному порядку лише в частині часткового задоволення скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, зокрема шляхом зобов`язання державного виконавця зарахувати сплачені стягувачу ОСОБА_2 до відкриття 17 лютого 2025 року виконавчих проваджень № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 грошові кошти в якості погашення боргу в інтересах боржника ОСОБА_1 в загальній сумі 188 000,00 грн його довіреними особами.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 705/3700/21 та витребувано справу із суду першої інстанції. Крім того, цією ж ухвалою в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення дії постанови Черкаського апеляційного суду від 16 липня 2025 року відмовлено.

У серпні 2025 року матеріали справи № 705/3700/21 надійшли до Верховного Суду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 28 липня 2025 року зазначено, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення норм процесуального права).

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 жовтня 2024 року в справі № 705/3700/21 у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення та щодо сплати за електроенергію відмовлено.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 24 грудня 2024 року рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 жовтня 2024 року в цій справі скасовано, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 55 080,00 грн боргу за договором оренди та 227 714,07 грн боргу за спожиту електроенергію, а всього 282 794,07 грн заборгованості.

Додатковою постановою Черкаського апеляційного суду від 21 січня 2025 року доповнено постанову Черкаського апеляційного суду від 24 грудня 2024 року вказівкою про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 000,00 грн витрат на правничу допомогу при апеляційному перегляді справи. Стягнуто із ОСОБА_8 до державного бюджету за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій 6 221,49 грн судового збору.

17 лютого 2025 року постановою старшого державного виконавця ВДВС у м. Умані Кравченко М. В. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4 із примусового виконання виконавчого листа № 705/3700/21 2/705/310/24, виданого 04 лютого 2025 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 55 080,00 грн боргу за договором оренди та 227 714,07 грн боргу за спожиту електроенергію, а всього 282 794,07 грн.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 17лютого 2025 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 705/3700/21 2/705/310/24 від 04 лютого 2025 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 000,00 грн витрат на правничу допомогу при апеляційному перегляді справи.

Постановою старшого державного виконавця від 19 лютого 2025 року об`єднано виконавчі провадження № НОМЕР_4 та № НОМЕР_3 у зведене виконавче провадження № НОМЕР_5.

25 лютого 2025 року адвокат Салівонський О. М. надіслав на адресу ВДВС у м. Умані заяву про врахування у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_5 добровільно сплачених боржником ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу до відкриття виконавчого провадження в сумі 188 000,00 грн та додав до заяви копії платіжних інструкцій № Т2СЕ-К8МЕ-НВ56-С6Т8 від 14 лютого 2025 року та № 0.0.4195419197.1 від 15 лютого 2025 року. Просив також зменшити у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_5 (ВП № НОМЕР_3; ВП № НОМЕР_4) суму виконавчого збору на 18 800,00 грн та порахувати і надати остаточну суму для погашення боржником боргу у цьому зведеному виконавчому провадженні, надавши відповідні банківські реквізити для перерахування грошових коштів.
Згідно з відповіддю ВДВС у м. Умані від 27 червня 2025 року № 30978/4 залишок боргу у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 становить 219 238,01 грн, що включає залишок заборгованості згідно з виконавчим документом в сумі 199 307,61 грн та виконавчий збір в сумі 19 930,40 грн; у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 загальна заборгованість становить 8 335,10 грн, що включає заборгованість за виконавчим документом в сумі 7 577,36 грн та виконавчий збір в сумі 757,74 грн. Крім того, надано реквізити для перерахування коштів.

Державний виконавець, не враховуючи платежі від 14 та 15 лютого 2025 року, посилався на заяву стягувача ОСОБА_2 від 25 березня 2025 року в якій він підтвердив, що платежі здійснені платниками: Салівонським О. М. 14 лютого 2025 року та ОСОБА_7 15 лютого 2025 року. Вказувала, що платниками за переказами є інші особи, які не мають жодного відношення до виконавчого провадження у справі № 705/3700/21, та вважала, що зазначені платежі є неналежними та не можуть бути враховані ВДВС у м. Умані Уманського району Черкаської області.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» та пунктом 6 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19)).
Право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18)).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Касаційний суд вже вказував, що «чинне законодавство України не містить заборон виконання зобов`язань іншими особами замість боржника. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 910/16579/20 зазначено, що відповідно до частини першої статті 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. Зазначена норма регулює відносини між кредитором і боржником, а не між кредитором та іншою особою, на яку боржником покладене виконання обов`язку останнього. Виконання обов`язку іншою особою розглядається як виконання обов`язку боржником. Відповідно до частини другої статті 528 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання обов`язку боржника іншою особою цей обов`язок боржник повинен виконати сам. Тому як у разі виконання, так і в разі невиконання чи неналежного виконання обов`язку боржника іншою особою правовідносини між кредитором й іншою особою не виникають, зокрема кредитор не вправі вимагати від іншої особи належного виконання обов`язку боржника. Отже, внесення грошових коштів на виконання рішення суду ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в інтересах боржника ОСОБА_2 не суперечить вимогам закону, тому визнання дій державного виконавця щодо зарахування вказаних коштів протиправними є помилковим (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 квітня 2023 року у справі № 523/22521/21 (провадження № 61-12463св22)).

У справі, що переглядається:
суди встановили, що на примусовому виконанні ВДВС у м. Умані перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_5 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 55 080,00 грн боргу за договором оренди та 227 714,07 грн боргу за спожиту електроенергію, а всього 282 794,07 грн;
25 лютого 2025 року представник боржника ОСОБА_1 - адвокат Салівонський О. М. подав до ВДВС у м. Умані Уманського району Черкаської області заяву про врахування у вказаному зведеному виконавчому провадженні добровільно сплаченого боржником стягувачу ОСОБА_2 боргу до відкриття виконавчого провадження в сумі 188 000,00 грн;
відповідно до наданих державному виконавцю платіжних інструкцій № T2CE-K8ME-HB56-C6T8 від 14 лютого 2025 року та № 0.0.4195419197.1 від 15 лютого 2025 року Салівонським О. М. та ОСОБА_5 були здійснені платежі на рахунок ОСОБА_2 в сумі 92 000,00 грн та 96 000,00 грн відповідно із цільовим призначенням «Погашення боргу за Постановою Черкаського апеляційного суду від 24.12.2024 та Додатковою Постановою від 25.01.2025 у справі № 705/3700/21 інтересах ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 »;
у відповіді ВДВС у місті Умані Уманського району Черкаської області від 27 березня 2025 року вказано, що залишок заборгованості у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 становив 219 238,01 грн. Отже, надані представником боржника платіжні інструкції державним виконавцем не враховані;
встановивши, що норми Закону України «Про виконавче провадження» не містить прямої заборони сплати боргу іншими особами суди зробили правильний висновок про наявність підстав для часткового задоволення скарги ОСОБА_1 .

Касаційний суд відхиляє доводи касаційної скарги ОСОБА_2 щодо неповідомлення належним чином у спосіб передбачений нормами ЦПК України скаржника та його представника про призначення і розгляд справи за скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця.
Відповідно до статті 14 ЦПК України в судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система. Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки-повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Електронний кабінет - це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.

Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина одинадцята стаття 272 ЦПК України).

Згідно з частиною шостою статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи (частина восьма статті 128 ЦПК України).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що:
ОСОБА_2 є користувачем електронної підсистеми «Електронний суд»;
суд першої інстанції направляв за допомогою підсистеми «Електронний суд» ухвалу про відкриття провадження від 02 квітня 2025 року, в якій зазначено дату призначення судового засідання на 14.00 год 10 квітня 2025 року. Ця ухвала доставлена в електронний кабінет ОСОБА_2 03 квітня 2025 року (т. 2, а. с. 81);
відповідно до протоколу судового засідання в режимі конференції від 10 квітня 2025 року № 4355280 у справі № 705/3700/21 розгляд справи перенесено на 12.00 год 24 квітня 2025 року. Про дату судового розгляду було повідомлено ОСОБА_2 через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» 11 квітня 2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу, яка міститься в матеріалах справи (т. 2, а. с. 92-93, 97);
згідно з протоколом судового засідання в режимі конференції № 4423291 у справі № 705/3700/21 розгляд справи відкладено на 11.00 год 21 травня 2025 року. Відповідно до довідки про доставку електронного документу дату судового розгляду повідомлено ОСОБА_2 шляхом доставки до електронного кабінету 28 квітня 2025 року(т.2, а. с. 99-100, 102);
також представник ОСОБА_1 - адвокат Салівонський О. М. до скарги на дії/бездіяльність органу примусового виконання долучив доказ направлення ОСОБА_2 відповідної скарги із додатками та описом вкладення (т. 2, зворотній бік а. с. 54 - 55);
під час розгляду справи апеляційним судом повідомлення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 здійснювалось через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» (т.2, а.с. 171, 175), зокрема і про дату судового розгляду 16 липня 2025 року (т.2, а.с. 200, 201).

Таким чином, ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про призначення та розгляд скарги ОСОБА_1 , а відповідні доводи є безпідставними.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21)).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що ухвала суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в частині часткового задоволення скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання ухвалені без додержання норм процесуального та матеріального права. Таким чином, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення в оскарженій частині - без змін.

Оскільки судові рішення судів попередніх інстанцій в оскарженій частині за результатами касаційного оскарження залишені без змін, то підстав для здійснення розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 16 липня 2025 року в частині задоволення скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
В. І. Крат