Справа № 450/1012/25 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/3704/25 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 березня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Копняк С. М.,
суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,
секретар судового засідання – Федчун Н.С.,
з участю – позивача ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скарга ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

у березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області (далі – Давидівська сільська рада) про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом.
Позов мотивований тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої увійшло право на земельну частку (пай) площею 1, 77 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Давидівської (Винничківської) сільської ради Львівського (Пустомитівського) району Львівської області. Право на вказану земельну частку ОСОБА_2 набула на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), виданого відповідно до розпорядження Пустомитівської районної державної адміністрації (далі – Пустомитівська РДА) № 271 від 28 травня 1997 року. Водночас, за час свого життя ОСОБА_2 не здійснила дій щодо виділення їй вказаної земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) та не оформила державний акт на право власності на земельну ділянку. Після смерті матері вона звернулась до нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріус усно відмовив у вчинення нотаріальної дії, вказавши на відсутність правовстановлюючих документів, зокрема, сертифіката на право на земельну частку (пай) та витягу з Державного земельного кадастру. У серпні 2024 року вона звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Львівської області (далі – ГУ Держгеокадастру у Львівської області) із відповідним запитом, однак отримала відповідь про відсутність записів щодо реєстрації або видачі сертифіката на право власності на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_2 . Однак, розпорядженням Пустомитівської РДА № 271 від 28 травня 1997 року встановлено, що ОСОБА_2 входила до списку працівників Комунального автотранспортного підприємства «Винниківське» (далі – КАТП «Винниківське»), які мали право на земельний пай у колективній власності підприємства. Таким чином, спадкодавець фактично отримала право на земельну частку (пай), однак не оформила її у натурі (на місцевості), що унеможливлює реалізацію її спадкових прав в досудовому порядку.
З огляду на викладене просила позовні вимоги задовольнити, визнати ОСОБА_1 право власності на земельну частку (пай) площею 1,77 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Давидівської (Винничківської) сільської ради Львівського (Пустомитівського) району Львівської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , згідно рішення Пустомитівської РДА від 28 травня 1997 року № 271.
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 жовтня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , подавши в листопаді 2025 року апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 жовтня 2025 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи в задоволенні позову з підстав того, що позивачкою не доведено наявність у спадкодавця ( ОСОБА_2 ) права на пай, суд першої інстанції не врахував того, що неотримання спадкодавцем за життя сертифікату, за наявності інших доказів приналежності йому права на такий пай, які наявні в матеріалах справи, не може бути підставою для відмови спадкоємцю, який прийняв спадщину у визнанні за ним судом права власності на таке майно в порядку спадкування за законом. Відсутність запису/сертифіката в поточних базах Дергеокадастру також не спростовує цього права позивачки. Наявність іншого спадкоємця не може бути підставою для позбавлення позивачки судового захисту щодо такого майна. Судом також не враховано, що інший спадкоємець помер до моменту відкриття провадження у даній справі, проте спадщину після смерті своєї дружини ( ОСОБА_2 ) він прийняв, питання залучення спадкоємців батька позивачки, судом не вирішувалось.
Відзив на апеляційну скаргу від Давидівської сільської ради не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.
До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходи з того, що обставини, якими позивач мотивувала позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити.
Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 01.11.1973 Винничківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, батьками позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
З свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 02.03.1991 Чижиківською сільською Радою Пустомитівського району Львівської області, вбачається, що позивач ОСОБА_3 уклала шлюб із ОСОБА_6 , внаслідок чого змінила своє прізвище на « ОСОБА_7 ».
Із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 28.12.2021 Давидівською сільською радою Львівського району Львівської області, встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Як вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 23.08.2022 Давидівською сільською радою Львівського району Львівської області, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як передбачено статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
Стаття 1216 ЦК України, передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Відповідно до пункту 15 Розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України право на земельну частку (пай), яке посвідчено сертифікатом, може бути успадковано.
Відповідно до пункту 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).
Згідно з пунктом 5 цього Указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.
Згідно пункту 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 17.03.2020 у справі №396/1683/18-ц9 якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифікат на право власності на земельну частку (пай), при вирішенні спору про право на спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». За змістом ст.22, 23 ЗК України в редакції 1990 року особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
Згідно з п.3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16 травня 2013 року N924-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай), є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 - мати позивачки.
Після смерті ОСОБА_2 до складу спадщини ввійшло право на земельну частку (пай) площею 1, 77 в умовних кадастрових гектарах на території (колишньої) Винничківської сільської дати, а на даний час Давидівської сільської ради Львівського (Пустомитівського) району Львівської області. Підставою набуття права є розпорядження Пустомитівської РДА № 271 від 28 травня 1997 року, яким ОСОБА_2 включено до списку осіб – власників паїв КАТП «Винниківське» ( а.с. 11).
На день смерті ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі разом із донькою ОСОБА_1 ( позивачка у справі) та чоловіком – ОСОБА_4 ( а.с. 16). Дана обставина підтверджує факт спільного проживання позивачки з померлими ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ). Тобто, чоловік та дочка обоє прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 ). шляхом вступу у реальне володіння та управління спадковим майном. А після смерті батька, ОСОБА_4 (19.08.12022) позивачка ОСОБА_8 також прийняла спадщину шляхом вступу у реальне володіння та управління спадковим майном, оскільки була зареєстрована та проживала разом із ним на час відкриття спадщини .
Відповідно до Довідки Давидівської сільської ради Львівського (Пустомитівського) району Львівської області № 20 від 19 лютого 2025 року, позивачка ОСОБА_1 проживала разом із матір`ю ОСОБА_2 до дня її смерті – ІНФОРМАЦІЯ_1 , вели спільне господарство та після її смерті опікувалася її майном. В довідці вказано також і те, що ОСОБА_2 не складала заповіту у Давидівській сільській раді ( а.с. 17).
Всі інші зареєстровані за однією адресою та проживаючі з покійними ОСОБА_2 та ОСОБА_4 особи, не відносяться до спадкоємців першої черги, а відтак до спадщини не закликаються. 
Згідно Інформаційних довідок із Спадкового реєстру спадкові справи після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не заводились. 
Із відповіді Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 06 серпня 2024 року убачається, що записи щодо реєстрації/видачі сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) на ім`я ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні ( а.с. 15). 
За відсутності сертифіката, позивачка, як єдиний спадкоємень позбавлена можливості оформити спадщину у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим звернення позивачки до суду з вимогою про визнання права на земельну частку (пай) є належним способом захисту її порушених спадкових прав.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що право позивачки на спадщину може бути захищеним лише в судовому порядку шляхом визнання за нею права на земельну частку (пай) площею 1,77 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Давидівської (Винничківської) сільської ради Львівського (Пустомитівського) району Львівської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , згідно рішення Пустомитівської РДА від 28 травня 1997 року № 271.
Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов невірного висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.
Пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За приписами частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. 
Таким чином, з мотивів наведених вище, колегія суддів доходить висновку про те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про задоволення позовних вимог. 
Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги – задоволення такої, з Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1 211 гривень 20 копійок судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 1 816 гривень 80 копійок судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 – 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,
УХВАЛИВ:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 жовтня 2025 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну частку (пай) площею 1,77 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Давидівської (Винничківської) сільської ради Львівського (Пустомитівського) району Львівської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право на яку набуте ОСОБА_2 згідно рішення Пустомитівської РДА від 28 травня 1997 року № 271.
Стягнути з Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області на користь ОСОБА_1 1 211 грн 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.
Стягнути з Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області на користь ОСОБА_1 1 816 грн 80 коп. (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень 80 копійок) судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Головуючий       С.М. Копняк
Судді:        С.М. Бойко
А.В. Ніткевич