Справа № 30
Номер провадження 2/337/194/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2026 року	м. Запоріжжя	

Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Бредуна Д.С., при секретарі Кожевник С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

27 жовтня 2025 року ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» в особі представника Столітнього М.М. через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість в розмірі 24 407,92 гривень, а також судові витрати у розмірі 12 422,40 грн.
В обґрунтування позову зазначено, 06.06.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , за допомогою Інформаційно телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір № 6738250 про надання споживчого кредиту, який укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» затверджених наказом No205-ОД від 10.02.2022, року та розміщених їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Згідно умов Кредитного договору сума кредиту складає 4100,00 грн., строк кредиту 360 днів, зі стандартною процентною ставкою 1,99% в день.
07.06.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено Додаткову угоду до Договору № 6738250 про надання споживчого кредиту, який укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» затверджених наказом No205-ОД від 10.02.2022, року та розміщених їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Додатковою угодою до Договору № 6738250 про надання споживчого кредиту збільшено суму кредиту на 5000,00 грн. Загальний розмір кредиту складає 9100,00 грн.
ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 за Кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 9100,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .
27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу №27.05/24-Ф, з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги за Кредитним договором, у тому числі стосовно відповідача. Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електрону пошту, зазначену при укладенні Кредитного договору. У зв`язку з невиконанням умов вищезазначеного кредитного договору у відповідача утворилась заборгованість в загальному розмірі 15 353,91 грн.
Рішенням №251124/1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на нове найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал».
Ухвалою судді від 19 листопада 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 
Ухвалою судді від 22 грудня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у АТ КБ «Приват Банк» щодо належності платіжної картки № НОМЕР_1 відповідачу ОСОБА_1 та зарахування коштів 07.06.2023 року у сумі 5000 грн. 
09 січня 2026 року АТ КБ «Приват Банк» надана затребувана інформація про належність картки відповідачу ОСОБА_1 та зарахування 07.06.2023 року кредитних коштів на суму 5000,00 грн. 

26 грудня 2025 року від представника відповідача адвоката Зачепіло З.Я. через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечує щодо укладення договору між відповідачем ОСОБА_1 та первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог до відповідача, посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження перерахунку первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» коштів у розмірі 4100,00 грн та 5000,00 грн, а з наданих позивачем документів неможливо встановити ні власника рахунку/картки, на який (яку) було здійснено перерахування коштів, а ні даних про здійснену операцію. При цьому, грошові кошти перераховувалися через посередника, який не виступає стороною за кредитним договором. В матеріалах справи не міститься повних реквізитів карткового рахунку, на який мало бути здійснено перерахування кредитних коштів. Також представник відповідача вважає, що наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості був складений самим позивачем, а за умов відсутності первинних документів, на підставі яких його було складено, то не може бути доказом наявності заборгованості про стягнення якої просить позивач. Також посилається на те, що заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн є завищеною, неспівмірною із складністю справи, а відтак підлягає зменшенню до 3000 грн.
06 січня 2026 року від представника позивача ТОВ ФК «Фінтраст Капітал» Столітнього М.М. через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення по справі, в яких він з доводами представника відповідача не погоджується, вважає їх такими, що не відповідають дійсності. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що укладені кредитні договори з відповідачем ОСОБА_1 повністю відповідають вимогам чинного законодавства України, оскільки сторони за взаємною згодою погодили всі істотні умови даних договорів. Окрім цього, переказ коштів, виданих в рамках кредитних договорів здійснено шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання кредиту та підтверджується копією довідок платіжного провайдера ТОВ «ФК «Контрактовий дім». Також посилається на те, що сума заборгованості за кредитними договорами розрахована у відповідності до розрахунку заборгованості від ТОВ «Лінеура Україна», картки обліку договору (розрахунок заборгованості) від ТОВ «Авентус Україна» та нарахування процентів за користування кредитним коштами, виданими в рамках кредитних договорів, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов укладених договорів. Крім того, зазначає, що у період з 06.06.2023 по 26.05.2024 відповідачем здійснено оплати на рахунок Первісного кредитора в розмірі 14757,19 грн., які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 713,55 грн. та оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 14043,64 грн. А нараховані проценти за 4 календарних днів (28.05.2024 - 31.05.2024) здійснено в межах строку договору. Дані факти підтверджують визнання відповідачем умов договору, отже заперечення проти укладення договору в первісним кредитором не відповідають дійсності.
З приводу розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу відзначив, що розмір гонорару був узгоджений між адвокатом та позивачем і суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Ухвалою судді від 20 січня 2026 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у АТ КБ «Приват Банк» щодо належності платіжної картки № НОМЕР_1 відповідачу ОСОБА_1 та зарахування коштів 06.06.2023 року у сумі 4100,00 грн. 
23 березня 2026 року АТ КБ «Приват Банк» надана затребувана інформація про належність картки відповідачу ОСОБА_1 та зарахування 06.06.2023 року кредитних коштів на суму 4100,00 грн. 
Сторони були повідомлені про місце, дату й час розгляду справи рекомендованою кореспонденцією відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України.
Представник позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги, з урахуванням поданих заяв та клопотань підтримує в повному обсязі. 
Належним чином повідомлений відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача адвокат Зачепіло З.Я. до судового засідання повторно не з`явились, що однак з урахуванням їх позиції, викладеної у відзиві на позовну заяву, не перешкоджає вирішенню спору.
В зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. 
Судом встановлено, 06.06.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , за допомогою Інформаційно телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір № 6738250 про надання споживчого кредиту. Згідно умов Кредитного договору сума кредиту складає 4100,00 грн., строк кредиту 360 днів, зі стандартною процентною ставкою 1,99% в день.
07.06.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено Додаткову угоду до Договору № 6738250 про надання споживчого кредиту. Додатковою угодою до Договору № 6738250 про надання споживчого кредиту збільшено суму кредиту на 5000,00 грн. Загальний розмір кредиту складає 9100,00 грн.
Вказаний вище договір про надання споживчого кредиту № 6738250, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем електронним підписом 06.06.2023 року одноразовим ідентифікатором «С8496» , а Додаткова угода до Договору №6738250 про надання споживчого кредиту від 06.06.2023 року та паспорт споживчого кредиту підписана відповідачем електронним підписом 07.06.2023 одноразовим ідентифікатором «С8971».
Згідно листа ТОВ ФК «Контрактовий дім» № 7/4948 від 29.05.2024 року, який адресований ТОВ «Авентус Україна», повідомлено про успішність перерахування коштів, де, зокрема, зазначено, що сума коштів у розмірі 4100,00 грн. була перерахована на картку № НОМЕР_1 .
Згідно листа ТОВ ФК «Контрактовий дім» № 7/5399 від 19.07.2024 року, який адресований ТОВ «Авентус Україна», повідомлено про успішність перерахування коштів, де, зокрема, зазначено, що сума коштів у розмірі 5000,00 грн. була перерахована на картку № НОМЕР_1 .
Вказані листи хоча й не є первинним бухгалтерським документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», однак є належним письмовим доказом у контексті частини першої статті 76 ЦПК України, оскільки містить безпосередню інформацію про рух коштів та є створеним уповноваженою фінансовою установою.
Позивач надав належний доказ щодо проведення платежу, відповідач же, у свою чергу, не надав жодних доказів, які б свідчили про відсутність факту отримання ним кредитних коштів.
Оскільки ТОВ «Авентус Україна» не є банківською установою, то відповідно позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може.
Наданою інформацією Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» підтверджено також, те, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ), на яку 06.06.2023 Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» зарахувало грошові кошти в розмірі 4100,00 грн., а також 07.06.2025 року грошових коштів у розмірі 5000,00 грн.
Таким чином, позивач надав належні та допустимі докази виконання зобов`язання первісним кредитором щодо надання кредитних коштів.
Відповідно до картки обліку договору (розрахунку заборгованості), який сформований ТОВ «Авентус Україна», встановлено, що у період з 06.06.2023 рокупо 26.05.2024 року відповідачем здійснено оплати на рахунок Первісного кредитора в розмірі 14757,19 грн., які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 713,55 грн. та оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 14043,64 грн. 
27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу №27.05/24-Ф, з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги за Кредитним договором, у тому числі стосовно відповідача.
Згідно з платіжними інструкціями № 420 від 31.05.2024, № 421 від 31.05.2024, № 424 від 04.06.2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» перерахувало на рахунок ТОВ «Авентус Україна» відповідно 19100,00 грн, 933424,99 грн, 3115200,00 грн, призначення платежу: сплата за договором факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024.
Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №27.05/24-Ф, сторони підписали акт про те, що ТОВ «Авентус Україна» передало «ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» реєстр боржників у кількості 16723. Загальна сума простроченої заборгованості за вказаним актом прийому-передачі реєстру боржників склала 149395902,29 грн.
Відповідно до рішення № 251124/1 єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування з ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на нове найменування ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал». 
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію»).
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац 2 ч.2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовій формі (статті 205, 207 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».
На підтвердження факту укладення договору про надання споживчого кредиту та додаткової угоди до Договору з ТОВ «Авентус Україна» позивачем було надано електронні договори в паперовій формі
Оскільки дані договори укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та ОСОБА_1 підписав їх шляхом зазначення одноразового ідентифікатора, а саме Доворів про надання споживчого кредиту підписано одноразовим ідентифікатором С8496, а додаткова угода до Договору підписана одноразовим ідентифікатором С8971, то без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такі договори не були би укладені.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження №61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).
Також, відповідач підписав шляхом зазначення одноразового ідентифікатора таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та паспорт споживчого кредиту 
Зазначене свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
Таким чином, позивачем доведено виникнення зобов`язальних (кредитних) правовідносин між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , а також виконання кредитором своїх зобов`язань за кредитним договором.
Всупереч вимогам ч.1 ст. 81 ЦПК України відповідач не надав жодного доказу на спростування того, що він не укладав кредитний договір, не отримував та не вводив одноразовий ідентифікатор, не надавав ТОВ «Авентус Україна» відомості своєї банківської картки для переказу кредитних коштів. 
Відповідач частково погашав кредит, а саме в період з 06.06.2023 року по 26.03.2023 року сплатив на рахунок первісного кредитора 14 757,19 грн., що підтверджується карткою обліку договору (розрахунок заборгованості).
Часткова сплата ОСОБА_1 свідчить про визнання ним боргу та підтверджує надання кредиту та його волевиявлення на укладення договору про надання споживчого кредиту 06.06.2023 року, адже без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати заборгованість. 
На цей час непогашеним залишається тіло кредиту в сумі 8386,45 гривень, та проценти за користування кредитом – 16021,47 гривень (15 353,91 гривень, нараховані первісним кредитором + 667,56 гривень, нараховані позивачем). 
Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду У справи № 127/23910/14-ц від 23.12.2020 «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу». Внесення грошових коштів на рахунок кредитодавця є визнання ним боргу (відповідно до зазначеної позиції Верховного Суду), що, у свою чергу, фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення договору. Адже без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати заборгованість. З огляду на викладене, волевиявлення позичальника може підтверджуватись як підписанням договору, так і його діями (заповнення формуляра (заявки) на отримання кредиту, часткова або повна сплата заборгованості тощо).
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (стаття 519 ЦК України).
Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.
Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення відповідного договору.
При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад в частині кредитора.
Отже, відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).
За змістом частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
За змістом частини першої статті 4 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон № 2664-III) факторинг вважається фінансовою послугою.
Зокрема, відступлення права вимоги за договором факторингу може здійснюватися в якості забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. У такому правочині невиконання клієнтом своїх зобов`язань зумовлює перехід права вимоги до фактора.
За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Отже, за змістом наведених положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.
З матеріалів справи вбачається, що відступлення права грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором було здійснено шляхом укладення 27 листопада 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» договору факторингу №27.11/23-Ф.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
За змістом вищевказаних вимог закону та умов кредитного договору, строк повернення всієї суми кредиту та відсотків за користування коштами настав 01 червня 2024 року (360 днів від 06 червня 2023 року) й саме до цього строку ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як новий кредитор, що набув всіх прав та обов`язків в зобов`язанні на підставі договору факторингу від 27 травня 2024 року, укладеного з ТОВ «Авентус Україна», мало право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а після закінчення строку кредитування - вимагати сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.
Згідно з розрахунком заборгованості, який наданий ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», заборгованість відповідача за нарахованими процентами за договором № 6738250 від 06.06.2023 року за 4 календарних дні (28.05.2024-31.05.2024) склала 667,56 грн. процентів за користування кредитом.
Розрахунок заборгованості ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за договором №6738250 про надання споживчого кредиту від 06.06.2023 року за період з 28.05.2024 року по 31.05.2024 року перевірений судом, відповідачем не спростовано.
Як вбачається з матеріалів справи та наданого розрахунку заборгованості первісного кредитора, позивачем нараховано виключно суму основного боргу (тіло кредиту) та проценти за користування кредитом відповідно до умов договору, без нарахування штрафу чи пені.
Так, тіло непогашеного кредиту дорівнює 8386,45 гривень, проценти за користування кредитом – 16021,47 гривень (15 353,91 гривень, нараховані первісним кредитором + 667,56 гривень, нараховані позивачем). 
Сума заборгованості за основною сумою боргу, підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 в повному обсязі. 
Що стосується вимог позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами на загальну суму 16021,47 гривень, то слід зазначити наступне. 
Нарахування процентів за користування кредитними коштами, виданими в рамках кредитних договорів, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов договорів.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтями 11, 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів».
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина друга статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів).
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»).
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб.
Нараховані та пред`явлені до стягнення відсотки за період кредитування за Договором про споживчий кредит №6738250 від 06.06.2023 року становлять 16021,47 гривень, що майже вдвічі перевищує розмір заборгованості за основною сумою кредиту. 
Суд вважає, що дані умови договору є непропорційно високими, що призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальнику, суперечить нормам ЗУ «Про захист прав споживачів», що підтверджується правовими висновками Верховного Суду, які викладені в постановах №132/1006/19 від 07.10.2020, 910/719/19 від 19.05.2020 та №363/1834/17 від 13.07.2022 та №910/12876/19 від 01.06.2021.
З огляду на вказане, суд вважає, що вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» про стягнення з відповідача відсотків у відповідності до умов Договору про споживчий кредит №6738250 від 06.06.2023 року підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 8386,45 гривень, що відповідає розміру неповернутого кредиту,та буде мати справедливий та співмірний характер.
Щодо вимоги позивача про нарахування стягнень з відповідача в порядку ч.ч.10, 11, ст. 265 ЦПК України, суд зазначає про таке.
Такі дії є правом, а не обов`язком суду і залежать від обставин конкретної справи, принципів розумності, справедливості та пропорційності. На це звернула увагу й Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2025 року у справі №910/14524/22. ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у позовній заяві не заявило вимоги про стягнення 3% річних чи інших сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, а просило лише про їх нарахування виконавцем у процесі примусового виконання рішення.
При цьому стягнення процентів за кредитним договором у межах строку кредитування не є тотожним стягненню 3% річних у значенні ст. 625 ЦК України.
Таким чином, заявлене позивачем клопотання в порядку ч.ч.10, 11 ст. 265 ЦПК України про зобов`язання органу примусового виконання нараховувати на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З платіжної інструкції № 5719 від 15 жовтня 2025 року вбачається, що при пред`явленні позову ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» сплатило судовий збір у розмірі 2422,40 гривень. Позов ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» задоволений частково. Тому з ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору у розмірі у розмірі 1 664,65 гривень.
За правилами з ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Встановлено, що представництво інтересів позивача здійснював адвокат Столітній М.М. на підставі ордеру від 20 жовтня 2025 року. Даний ордер про надання правничої допомоги складений на підставі договору про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10 грудня 2024 року, укладеного між адвокатом Столітнім М.М. та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал».
Згідно акту прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) згідно Договору № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року, вбачається, що загальна вартість витрат на правову допомогу, які понесло ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» становить 10000,00 гривень.
При цьому представником відповідача у відзиві заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, оскільки витрати позивача не є співмірними із ціною позову та значенням справи для сторони, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Сума витрат на правничу допомогу, яка буде співмірна зі складністю справи та ціною позову та такою, що є доцільною для розподілу між сторонами буде достатньою на думку сторони відповідача у розмірі 3000,00 гривень.
Суд бере до уваги позицію сторони відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, а також надані представником позивача письмові докази, та приходить до висновку про те, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, в розмірі 3000,00 грн. Вказаний розмір витрат є документально підтвердженим, обґрунтованим, відповідає складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягу наданих адвокатом послуг, значенню справи для позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 611, 612, 625, 629, 1054 ЦК України, ст.ст. 13, 133, 141, 178 ЦПК України, суд –

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (місцезнаходження: 03150, м.Київ, вул.Загородня буд.15, оф.118/2, ЄДРПОУ 44559822) :
– 16772,90 гривні (шістнадцять тисяч сімсот сімдесят дві гривні 90 коп.), з яких сума кредиту – 8386,45 гривні,проценти за користування кредитом – 8386,45 гривні; 
– судові витрати у розмірі 4664,65 гривень (чотири тисячі шістсот шістдесят чотири гривні 65 коп.), з яких 1 664,65 гривень судового збору, 3000,00 гривень витрат на правову допомогу. 
В задоволенні іншої частини позову – відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано. 
Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня складання повного рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Д.С. Бредун