Справа № 953/12060/25
н/п 2-а/953/24/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2026 року Київський районний суд м.Харкова у складі:
головуючої судді Бородіної Н.М.,
за участю секретаря Кіпеть Д.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові адміністративну справу за позовом  ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Харківській області, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -
встановив:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулась у суд з позовом, шляхом пред`явлення його в системі «Електронний суд» через уповноваженого представника – адвоката Крижанівського В.А. до відповідача, Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Харківській області, яким просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6110818 від 08 листопада 2025 року. 
В обґрунтування поданого позову зазначає, що з оскаржувана постанова є необґрунтованою, винесена за відсутності доказів перевищення позивачем дозволеної та безпечної швидкості руху.
Також при винесені оскаржуваної постанови були допущені наступні порушення: 
-поліцейський всупереч вимогам закону не повідомив щодо конкретної уповноваженої особи, яка проводила збір матеріалів та розглядала справу, поліцейські не пред`явили службові посвідчення, поліцейські спілкувались із водієм хаотично групою осіб, та фактично розглянуто колегіально і наперед, тобто у спосіб не передбачений нормамиКУпАП;
-поліцейськими також не поінформовано позивача про конкретну причину зупинення транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, чим порушено норми ч.3ст.35 Закону №580-VIII;
-можливість розміщення приладу TruCam «у руках» поліцейського законами України не передбачена, а тому відповідні дії поліцейських щодо вимірювання швидкості руху транспортних засобів «з рук» та «із засідки» - є протиправними, адже вони явно, очевидно та зухвало порушують ст.8, ч.2 ст.19 Основного Закону;
-у постанові не конкретизовано, що саме ставиться за провину позивачу, а вказано лише загальну (повну) норму, ще й з окремими перекрученнями;
-в оскаржуваній постанові не конкретизовано, який саме дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» чи 3.31 «Зона обмеження максимальної швидкості» на відповідній ділянці встановлено, тому незрозумілим залишається на підставі чого поліцейським Макаренком М.Д. зроблено висновки про те, що максимальна дозволена швидкість руху на відповідній ділянці автошляху не 130, 90 чи 50 км/год;
-поліцейським не відібрано письмові пояснення у позивача, хоча останній бажав їх надати саме у такій формі, як і зауваження, про що вказував поліцейському, однак і дане право цілковито проігноровано суб`єктом владних повноважень. Поліцейським запропоновано викласти письмові зауваження лише вже після розгляду справи, а саме під час підписання позивачем оскаржуваної постанови;
-не роз`яснено позивачу права передбаченіст.268 КУпАП, зокрема права на захист (ст.271 КУпАП) та на перенесення розгляду справи;
-поліцейським всупереч вимогам ч.2ст.31 Закону №580-VIII взагалі не поінформовано Позивача про застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, окрім іншого у частині нагрудної камери поліцейського, а також не доведено до відома водія нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі превентивні заходи.
- жодної прив`язки до місцевості де проводилося поліцейськими вимірювання швидкості постанова не містить, у свою чергу дані обставини породжують сумнів у їх правдивості та вказують на порушення ст. 283 КУпАП.
З урахування порушення процедури розгляду справи та відсутності доказів вчинення правопорушення постанова підлягає скасуванню, а справа закриттю.
Представник відповідача – Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Харківській області , у поданому відзиві проти заявлених вимог заперечував, зазначаючи, що поліцейськими дотримана процедура розгляду адміністративного правопорушення у відношенні позивача та відеозаписом підтверджується сам факт порушення ПДР позивачем, внаслідок чого підстави для задоволення позову відсутні.
Суд дослідивши надані докази зазначає наступне.
Постановою про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6110818 від 08.11.2025 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.
З постанови вбачається, що 08.11.2025 о 12:29 год. м.Харків, пр-т Науки, 78, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом BMW  330I,  д.н.з НОМЕР_1 та рухаючись зі швидкістю 78 км/год у населеному пункті м. Харків, де дозволяється рухатись зі швидкістю не більше 50 км/год, чим перевищив обмежене встановлення швидкості на 28 км/год, чим порушив вимоги п.п. 12.9 ПДР України – перевищення водієм встановленого обмеження швидкості руху, передбачене знаками 3.29, 3.31, 30.3, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладений штраф в сумі 340 грн.. Швидкість руху вимірювалась приладом TruCam ТС 000709. До постанови додаються записи з бодікамер 471995 , 472931 та TruCam ТС 000748.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 1 Закону України “Про дорожній рух” від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі – Закон 3353-XII) Закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).
За визначенням, наведеним у статті 14 Закону 3353-XII, учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.
У силу приписів статті 14 Закону № 3353-XII учасники дорожнього руху серед іншого зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до пункту 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту ПДР), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Згідно з пунктом 1.9. ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з пунктом 12.9. ПДР України Водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 "Обмеження максимальної швидкості", 3.31 3.31 "Зона обмеження максимальної швидкості" або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «й» пункту 30.3 цих Правил.
Знак 3.31. забороняє в зоні (населений пункт, мікрорайон, зона відпочинку тощо) рух із швидкістю, яка перевищує зазначену на знакові.
У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.
Диспозиція ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом BMW  330I,  д.н.з НОМЕР_1 в м.Харкові, пр-т Науки,78 та рухалась зі швидкістю 85 км/год у населеному пункті, перевищила швидкість дозволеного руху у населеному пункті на 35 км.
Склад правопорушення, відображений у оскаржуваній постанові.
На підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП України, відповідачем разом з відзивом на позов були надані відео файли, здійснені за допомогою TruCam 000709 та нагрудних відеокамер поліцейських 471995,472931, 475010.
Факт вчинення позивачем правопорушення підтверджується фото і відео матеріалами з приладу TruCam ТС000709, які є додатком до оскаржуваної постанови.
Медіафайли з приладу ТгuСаm ТС000709, доданого до відзиву, містять відомості, якими зафіксовано те, що транспортний засіб позивача рухається зі швидкістю 85 км/год в м. Харків, просп. Науки 78 за географічними координатами 50.2.25.20N 36.13.19.35E, при встановленому Правилами дорожнього руху обмежені швидкості руху транспортних засобів в 50 км/год..
Оскаржувана постанова містить всі обов`язкові елементи, передбачені ст. 283 КУпАП.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Вказані відеозаписи подані через підсистему «Електронний Суд» та мають електронний цифровий підпис уповноваженої особи.
Також інформація про використання вказаних відеореєстраторів відображена у п. 5 спірної постанови.
Твердження позивача про неправомірність використання поліцейським лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam ТС000709 в ручному режимі є безпідставним з таких підстав.
Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні.
З наведеного вбачається, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, яка працює не в автоматичному режимі з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Тобто вище зазначена правова норма закону не виключає можливість використання органами поліції вимірювачів швидкості руху, які не є стаціонарними.
Слід звернути увагу на те, що лазерний вимірювач швидкості TruCam 000709 яким здійснювалися виміри швидкості руху авто під керуванням Позивача має чинне Свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки. Свідоцтво видається виключно за наслідками проведення та отримання належних результатів повірки.
Відповідно до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» повірка засобів вимірювальної техніки - сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам.
За змістом свідоцтва про повірку приладу ТгиСАМ 000709 зазначено, що прилад відповідає вимогам технічної документації на вимірювач, діапазон вимірювань швидкості становить від 2 км/год до 320 км/год, а максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в РУЧНОМУ та автоматичному режимах становить +/- 2 км/год в діапазоні від 2 до 200 км/год; +/ 1% в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.
Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05 квітня 2012 року № 437 і становить 1 рік.
Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/32629, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 26.11.2024р. та чинного до 26.11.2025 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 № ТС000709 є придатним до застосування.
Також, на офіційному сайті Департаменту патрульної поліції було розміщено інформацію про те, що з 29 лютого 2024 року патрульні з приладом ТгиСАМ працюватимуть на 31 новій ділянці. У регіонах, де тривають активні бойові дії, зокрема в Донецькій та Луганській областях, прилади контролю за вимірюванням швидкісного режиму транспортних засобів тимчасово не використовуються, а в Запорізькій, Миколаївській, Сумській, Харківській та Херсонській — використовуються на окремих ділянках автомобільних доріг. Також на сайті є схеми розміщення приладів ТгиСат. Ця інформація є у відкритому доступі та схема розміщення приладів додана до відзиву.
З листа КП «Харків- Сигнал» вих. №452 від 29.09.2025, вбачається, що у м. Харкові по проспекту Науки 10 та 60 наявний дорожній знак 5.76 «Автоматична фіксація Правил дорожнього руху». Вказане свідчить про те, що фіксація перевищення швидкості поліцейськими здійснювалась в зоні дії дорожнього знаку.
Стосовно не роз`яснення позивачеві його прав та порушення права на захист, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.
Суд зазначає, що аналіз вказаних приписів свідчить про наявність у суб`єкта владних повноважень - посадової особи органів Національної поліції, уповноваженої розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, законодавчо встановленого обов`язку з роз`яснення прав позивача, передбачених ст. 268 КУпАП.
Факт роз`яснена позивачеві прав підтверджено дослідженими під час судового розгляду відеозаписами з нагрудної камери поліцейських, при цьому позивач будь-яких клопотань не заявляла, пояснень з приводу порушення не надавала. Після зупинки транспортного засобу під керуванням позивача їй було повідомлено, що вона перевищила дозволену швидкість руху.
Отже, суд вважає, що поліцейським була дотримана передбачена КУпАП процедура розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, і відсутність порушення права на захист.
При цьому, суд зауважує, що посилання позивача про те, що матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, - є хибним та спростовується матеріалами справи.
Ухвалюючи це судове рішення суд керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по цій справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З урахуванням викладеного , суд дійшов висновку, що а позовна заява не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 2, 19, 79, 90, 159-163, 167, 242, 246, 255 КАС України, суд,
ухвалив:
В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Харківській області, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення– відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

Суддя Н.М. Бородіна