Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
24 березня 2026 року № 520/7503/21 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мороко А.С., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (просп. Повітряних Сил, буд. 6,м. Київ,03049, код ЄДРПОУ00034022) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просить суд:
- визнати протиправним і скасувати пункт 9 рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ОСОБА_1 інвалідності 2-ї групи з 11.05.2018 внаслідок травм, поранення, так, пов`язаних із захистом Батьківщини, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.10.2020 №143 та зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 , у зв`язку із встановленням інвалідності 3-ї групи, внаслідок травм, поранення, пов`язаних з виконанням обов`язку військової служби, в розмірі 250 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, а саме: 27 квітня 2016 року, відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постановами КМУ від 25.12.2013 №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".
Ухвалою судді Харківського окружного адміністративного суду Зоркіної Ю.В. від 05.05.2021 відкрито провадження у даній справі та вирішено її розглядати за правилами спрощеного позовного провадження в порядку статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.06.2024, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 , справу передано на розгляд судді Мороко А.С.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 позов прийнято до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику учасників справи. 
В обґрунтування вимог позовної заяви позивач зазначив, що з 29.06.1983 по 18.06.1985 проходив військову службу у Збройних Силах та приймав участь у бойових діях в складі діючої армії в Республіці Афганістан, де отримав вогнепальні поранення, які в подальшому призвели до стійкого погіршення стану здоров`я, внаслідок чого було втрачено працездатність та встановлено інвалідність (3 група). 
Відповідно до рішенням комісії Міноборони, п. 9 протоколу №143 від 27.10.2020, позивачу відмовлено у призначенні одноразової допомоги посилаючись на те, що у разі зміни інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюються. ОСОБА_1 групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня працездатності. Вказує, що із довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 27.04.2016 вбачається, що позивачу встановлена 3 група інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини вперше при первинному огляді, а тому обмеження передбачене п. 8 Порядку №975 не застосовується.
З огляду на те, що після встановлення позивачеві ІІІ групи інвалідності, він своєчасно звернувся за виплатою одноразової допомоги, проте з незалежних від позивача причин його звернення було розглянуто лише у 2020 році, позивач наполягає на призначенні йому одноразової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 3-ї групи, внаслідок травм, поранення, пов`язаних з виконанням обов`язку військової служби, в розмірі 250 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, а саме: 27 квітня 2016 року.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити. На обґрунтування своєї позиції зазначив, що позивач проходив та був звільнений зі строкової військової служби з Прикордонних військ КДБ СРСР 18.06.1985. Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААА №444162 від 26.04.2016 позивачу встановлена з 26.04.2016 ІІІ група інвалідності, у зв`язку з пораненням, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії. Вказує також про пропуск позивачем строку, а саме що з дня звільнення 18.06.1985 та до дня визнання його інвалідом минуло понад 3 місяці, вказує також про подання неповного пакету документів. Також зазначає, що Міноборони не може бути належним відповідачем по даній справі, оскільки МО СРСР не було органом управління для прикордонних військ КДБ СРСР, МО СРСР не здійснювало розрахунків при звільненні позивача з військової служби, через що витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги позивачу, який проходив службу в Прикордонних військах, мають здійснюватися Державою. 
Відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Представником позивача подано додаткові пояснення, в яких підтримав заявлені вимоги в позовній заяві. 
Згідно приписів ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 з 29 червня 1983 року по 18 червня 1985 року проходив службу в Збройних Силах СРСР, приймав участь у бойових діях в зв`язку з виконанням обов`язків військової служби в Демократичній республіці Афганістан, де отримав вогнепальні порання.
26.04.2016 позивач визнаний особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується Довідкою МСЕК серії 12 ААА №444162 від 26.04.2016.
11.05.2018 ОСОБА_1 визнаний особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується Довідкою МСЕК серії 12 ААА №955524 від 11.05.2018.
При цьому одноразова грошова допомога не виплачувалась взагалі, у зв`язку з чим позивач звернувся у травні 2016 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги на підставі ст. 16 №2011-XII та Порядку № 975.
У подальшому, як вбачається з матеріалів справи, первинне звернення позивача, скероване до ІНФОРМАЦІЯ_1 , вперше було надіслано до Міноборони ще у травні 2016 року. Проте з незалежних від позивача причин, як то неодноразове перенаправлення його звернення від Міністерства Оборони України до Адміністрації Прикордонної Служби і навпаки, врешті питання призначення та виплати ОГД розглянуто відповідачем у даній справі 27.10.2020.
Так, Рішенням Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням поранення, так, пов`язаних із захистом Батьківщини, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.10.2020, зокрема пунктом 9 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги.
Відмова мотивована тим, що згідно п. 4 ст. 16-3 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом 2 років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Заявнику групу інвалідності змінено понад 2 річний термін після встановлення первинної групи інвалідності. Заявник не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки згідно з п. 6 ч. 2 ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також пп. 3 п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затв. Постановою КМУ №975, одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим зі строкової служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби. Заявнику інвалідність встановлено понад 3-місячний термін.
Позивач, вважаючи таку відмову протиправною, звернувся до суду з цим позовом.
Отже, суд зазначає, що предметом спору у цій справі є вимога про призначення та отримання ОГД як такої, що призначається вперше, а саме у зв`язку із встановленням позивачеві ІІІ групи інвалідності у 2016 році.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Вирішуючи спір, суд зазначає, що до спірних правовідносин повинні застосовуватися нормативно-правові акти, що діяли станом на день встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності - 26 квітня 2016 року.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ).
Відповідно до статті 41 Закону № 2232-ХІІ (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних відносин відмови в призначенні одноразової грошової допомоги) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-ХІІ.
За змістом ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності IIІ групи (п. «б» ч. 1 ст. 16-2 Закону № 2011-ХІІ).
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 9 ст. 163 Закону № 2011-ХІІ).
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до п. 2 ст. 16-2 та п. 9 ст. 163 Закону № 2011-ХІІ затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Відповідно до абзацу 2 п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Пунктом 6 Порядку № 975 встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IIІ групи (підпункт 1).
Отже, з аналізу правових норм вбачається, що право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб у позивача виникло з моменту встановлення ІІІ групи інвалідності - 26 квітня 2016 року.
Суд зауважує, що з метою упорядкування законодавства щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, встановлення їм інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, визначення цієї допомоги виключно як виплати соціального характеру до Закону № 2011-ХІІ Законом № 5040-VI були внесені, зокрема, статтю 16 викладено в новій редакції, та доповнено цей Закон статтями 161 та 164.
У Прикінцевих положеннях Закону № 5040-VI встановлено, що дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства.
Аналіз наведених положень Закону № 5040-VI, Порядку № 975 дає підстави для висновку, що змінене з 01 січня 2014 року законодавче регулювання питань соціального захисту військовослужбовців поширюється на осіб, право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги у яких виникло після цієї дати.
Крім того, згідно з ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях висловлював юридичну позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів: закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № З-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 5-рп/2012, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012).
Як указано в Рішенні Конституційного Суду України від 26 січня 2011 року № 1 -рп/2011, положення частини першої статті 58 Основного Закону України передбачають загальновизнані принципи дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, а саме: принцип їх безпосередньої дії, тобто поширення тільки на ті відносини, які виникли після набуття чинності законами чи іншими нормативно-правовими актами, та принцип зворотної дії в часі, якщо вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (абзац другий пункту 5 мотивувальної частини).
З огляду на вищенаведені юридичні позиції Конституційного Суду України, та враховуючи, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце, застосуванню до спірних правовідносин підлягають положення законодавства України, що діяло станом на 26 квітня 2016 року.
Оскільки позивачу інвалідність ІІІ групи вперше встановлено у квітні 2016 року і станом на цю дату у нього виникло право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, законодавчі положення на момент звернення ним після встановлення ІІІ групи інвалідності про виплату одноразової грошової допомоги встановлювали, що така виплата повинна здійснюватись відповідно до Порядку № 975.
Подібний правовий висновок викладений у постанові Верхового Суду у справі від 24.01.2023 у справі № 760/1127/17.
У зв`язку з викладеним, суд вважає безпідставними доводи відповідача з посиланням на пропуск позивачем строку звернення, а саме що з дня звільнення 18.06.1985 та до дня визнання його інвалідом минуло понад 3 місяці.
Щодо доводів відповідача стосовно того, що Міноборони не може бути належним відповідачем по даній справі, оскільки МО СРСР не було органом управління для прикордонних військ КДБ СРСР, МО СРСР не здійснювало розрахунків при звільненні позивача з військової служби, через що витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги позивачу, який проходив службу в Прикордонних військах, мають здійснюватися Державою, суд зазначає, що згідно сталої практики Верховного Суду, зокрема у справі № 760/9113/17, обов`язок для призначення і виплати одноразової грошової допомоги колишнім військовослужбовцям Прикордонних військ КДБ СРСР у зв`язку з встановленням інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, покладено на Міноборони України.
Щодо доводів відповідача щодо спливу двох років з моменту призначення ІІІ групи інвалідності, суд звертає увагу, що предметом спору у даній справі як і предметом первинного звернення позивача до Міноборони України є питання призначення та отримання ОГД як такої, що призначається вперше, а саме у зв`язку із встановленням позивачеві ІІІ групи інвалідності у 2016 році. А отже суд не надає оцінку щодо права позивача на отримання збільшеної допомоги як інваліду ІІ групи.
Твердження, висловлене у відзиві відповідача, про ненадання позивачем повного пакету документів, передбаченого Порядком № 975, зокрема, документа про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), суд відхиляє, оскільки висновок комісії Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги ґрунтується на інших підставах.
Також і твердження відповідача про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд вважає безпідставним, оскільки згідно супровідного листа від 18.11.2020 року за №1331 ІНФОРМАЦІЯ_2 направив на адресу позивача витяг з протоколу засідання комісії Міноборони України з розгляду питань пов`язаних з призначенням одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.10.2020 № 143. Відповідачем доказів відправлення та отримання витягу до суду не надано, проте позивач у позовній заяві вказує, що зазначений витяг ним отримано у листопаді 2020. Із позовною заявою позивач звернувся 29 квітня 2021 року, тобто у межах шестимісячного строку, встановленого процесуальним законом, а отже суд вважає, що позивач звернувся до суду вчасно. 
Таким чином, доводи відповідача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а отже не спростовують висновку суду про наявність у позивача, як військовослужбовця строкової військової служби, права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи відповідно до Закону №2011-ХІІ та Порядку № 975.
Залучення ІНФОРМАЦІЯ_3 у якості третьої особи, на якому наполягає відповідач у відзиві на позов, суд не вбачає за необхідне, оскільки участь Центру у спірних правовідносинах зводиться до порядку виконання судового рішення та не впливає на права і обов`язки цього органу.
За вказаних обставин вимоги позивача підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним і скасування пункту 9 рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ОСОБА_1 інвалідності 2-ї групи з 11.05.2018 внаслідок травм, поранення, так, пов`язаних із захистом Батьківщини, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.10.2020 №143 та зобов`язання Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 , у зв`язку із встановленням інвалідності ІІІ групи, внаслідок травм, поранення, пов`язаних з виконанням обов`язку військової служби, в розмірі 150 - кратного прожиткового мінімуму (а не 250-кратного як визначено позивачем), встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, а саме: 27 квітня 2016 року, відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови КМУ від 25.12.2013 №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".
За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу в судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 8, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Міністерства оборони України ( м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, код ЄДРПОУ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнанати протиправним і скасувати пункт 9 рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ОСОБА_1 інвалідності 2-ї групи з 11.05.2018 внаслідок травм, поранення, так, пов`язаних із захистом Батьківщини, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.10.2020 №143.
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 , у зв`язку із встановленням інвалідності ІІІ групи, внаслідок травм, поранення, пов`язаних з виконанням обов`язку військової служби, в розмірі 150 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, а саме: 27 квітня 2016 року, відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови КМУ від 25.12.2013 №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Мороко А.С.