Справа № 308/1769/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

10 лютого 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої – судді Кожух О.А.,
суддів – Мацунича М.В., Джуги С.Д.,
за участі секретаря – Плешинець З.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 вересня 2025 року (суддя Зарева Н.І.) в справі №308/1769/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в : 

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі – ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов мотивовано тим, що 04.01.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 76128251, згідно з умовами якого позичальнику надано грошові кошти у розмірі 8100,00 грн, строком на 30 днів, зі сплатою за користування коштами 2,5% в день. 
Цей договір підписаний ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 2xY4LQJsG1.
Вказувало, що за три роки перед укладенням такого договору позики від 04.01.2024 № 76128251 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу від 14.06.2021 № 14/06/21, згідно якого позивач набув право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до боржників, право на одержання яких належить ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», перелік яких зазначено у Реєстрах боржників – додатку № 1 до даного Договору.
У витягу з Реєстру боржників № 27 містяться відомості щодо боржника ОСОБА_1 за договором позики № 76128251, за якою значиться заборгованість у розмірі 21 435,68 грн.
Згідно з наданим розрахунком заборгованості за договором позики від 04.01.2024 № 76128251 станом на 31.12.2024 заборгованість ОСОБА_1 складає 21 435,68 грн, з яких: 5 471,13 грн за основною сумою боргу, 15 964,55 грн за відсотками.

29.02.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 2446316, згідно якого позичальнику надано грошові кошти у розмірі 8000,00 грн, строком на 30 днів, зі сплатою за користування коштами 2,5% в день.
Цей договір підписаний ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором iJ0C54.
Вказувало, що за три роки перед укладенням такого договору позики № 2446316, між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір факторингу від 14.06.2021 № 14/06/21, згідно якого позивач набув право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до боржників, право на одержання яких належить ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», перелік яких зазначено у Реєстрах боржників – додатку № 1 до даного Договору.
У витягу з Реєстру боржників № 28 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 містяться відомості щодо боржника ОСОБА_1 за договором позики № 2446316, за якою значиться заборгованість у розмірі 27 200,00 гривень.
Згідно з розрахунком заборгованості за договором позики від 29.02.2024 № 2446316 станом на 31.12.2024 заборгованість ОСОБА_1 складає 27 200,00 грн, з яких: 8 000,00 грн за основною сумою боргу, 19 200,00 грн за відсотками.

01.02.2024 між ТОВ «Аванс кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 01352-02/2024, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 15 000,00 гривень, строком на 120 днів до 30.05.2024, зі сплатою за користування коштами 2,5% в день.
Цей договір підписаний ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором W1020.
25.07.2024 між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 25072024, згідно з умовами якого останнє набуло права вимоги, згідно якого позивач набув право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до боржників, перелік яких зазначено у Реєстрі боржників – додатку № 1 до даного Договору, що є його невід`ємною частиною.
У витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 25072024 від 25.07.2024 містяться відомості щодо боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 01352-02/2024 від 01.02.2024, за якою значиться заборгованість у розмірі 48 750,00 гривень.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 01352-02/2024 від 01.02.2024, станом на 31.12.2024 заборгованість складає 48 750,00 грн, з яких: за кредитом 15 000,00 грн, за відсотками 33 750,00 грн.
Оскільки взяті на себе зобов`язання позичальник не виконала, коштів за вищевказаними трьома договорами не повернула, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило суд стягнути із ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованість: 
за договором позики № 76128251 від 04.01.2024 в розмірі 21 435,68 грн, з яких:
- 5 471,13 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу;
- 15 964, 55 грн – сума заборгованості за відсотками;
за кредитним договором № 01352-2/2024 від 01.02.2024 у розмірі 48 750,00 грн, з яких:
- 15 000,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу;
- 33750,00 грн – сума заборгованості за відсотками;
за договором позики № 2446316 від 29.02.2024 в розмірі 27 200,00 грн, з яких:
- 8 000,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу;
- 19 200,00 грн – сума заборгованості за відсотками.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.09.2025 позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості за кредитним договором № 01352-2/2024 від 01.02.2024 у розмірі 48 750,00 грн, з яких:
- 15 000,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу;
- 33750,00 грн – сума заборгованості за відсотками;
за договором позики № 76128251 від 04.01.2024 у розмірі 21 435,68 грн, з яких:
- 5 471,13 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу;
- 15 964, 55 грн – сума заборгованості за відсотками;
за договором позики № 2446316 від 29.02.2024 у розмірі 27 200,00 грн, з яких:
- 8 000,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу;
- 19 200,00 грн – сума заборгованості за відсотками.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» 3028,00 грн судового збору.

Короткий зміст вимог та доводи апеляційної скарги

На це рішення суду подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» – відмовити.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами (зокрема інформацією від мобільного оператора) підтвердження направлення СМС-повідомлення на номер телефону відповідача, або ж те, що відповідач реєструвалася в електронній системі «кредиторів»; ту обставину як саме проведено ідентифікацію відповідача, що саме ОСОБА_1 використала відправлений їй одноразовий ідентифікатор; а також те, що кредиторами підписано спірні договори. 
Відтак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами укладення договорів від 04.01.2024 № 76128251, від 01.02.2024 № 01352-02/2024, від 29.02.2024 № 2446316.
Також позивачем не надано суду жодного доказу перерахування відповідачці ОСОБА_1 кредитних коштів за кредитним та позиковими договорами, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка отримала будь-які кредитні кошти.
Посилаючись на постанови Верховного Суду від 03.05.2023 у справі № 175/3530/14, від 07.06.2023 у справі № 234/3840/15-ц, від 30.01.2018 у справі №161/16891/15-ц, вказує, що саме кредитор зобов`язаний довести виконання ним своїх обов`язків, а саме - довести факт надання грошових коштів позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором.
Зазначає, що у постанові Верховного Суду від 29.05.2024 у справі № 545/1750/21 вказано, що «матеріали справи не містять доказів того, що саме позивач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання саме позивачем цього одноразового ідентифікатора, а також у справі відсутні докази реєстрації саме позивача у інформаційно-телекомунікаційній системі відповідачів, відсутні докази отримання саме позивачем коштів згідно з оспорюваними кредитними договорами, тому наявні достатні правові підстави для судового захисту прав та інтересів останнього». 
Вказує, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав, тому первісний кредитор (ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») на момент укладення договору факторингу від 14.06.2021 № 14/06/21 не міг відступити права вимоги за договорами позики від 04.01.2024 № 76128251 та від 29.02.2024 № 2446316, котрі не існували на момент переходу прав.
При дослідженні цієї обставини просить врахувати висновки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 про те, якщо договір відступлення права вимоги був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача; у постанові Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №31/160(29/170 (6/77-5/100) щодо врахування принципу приватного права про те, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам; правову позицію у постановах Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц та Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 914/2567/17 про те, що відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав; висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18 про те, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що саме у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється па нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Також зазначає, що за кредитним договором від 01.02.2024 № 01352-02/2024 первісний кредитор не мав права нараховувати проценти у розмірі, що перевищує 1% в день, оскільки це суперечить положенням Закону України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023. 

Позиція інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ЄАПБ», посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення місцевого суду – залишити без змін. Зокрема вказує, що відповідачем було подано заявку на оформлення кредитних договорів та договору позики, в яких зазначено особисті персональні дані, підтверджено мобільний номер телефону, пройдено процедуру верифікації банківської карти, підписано договори електронним підписом, шляхом використання одноразового ідентифікатора.
Зазначає, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювало жодних додаткових нарахувань і не застосовувало жодних штрафних санкцій до відповідача, натомість лише просить суд стягнути ту заборгованість за договорами, яка нарахована первісними кредиторами на дату відступлення прав вимоги.
Вказує, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє оригіналами первинних документів, у тому числі тих, які підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника, що зберігаються у первісних кредиторів. Також позивач не має змоги надати суду виписку з особового рахунку відповідача. 
Натомість відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, мав змогу власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/отримання кредитних коштів.
Однак відповідачем не надано належних і допустимих доказів, що кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорах, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить.
Вказував, що 17.03.2025 представником позивача через систему «Електронний суд» було направлено відповідь на відзив, долучено детальні розрахунки заборгованості та докази надання кредитних коштів відповідачу за кредитними договорами (платіжні доручення та інформаційні довідки).
Також, 01.04.2025 представником позивача через систему «Електронний суд» направлено клопотання про долучення доказів, а саме детальних розрахунків заборгованості та доказів надання кредитних коштів відповідачу.
При укладанні кредитного договору № 76128251 від 04.01.2024, кошти надано позичальнику у безготівковій формі на банківську картку НОМЕР_1 ; при укладанні кредитного договору № 01352-02/2024 від 01.02.2024 кошти надано в безготівковій формі на банківську картку НОМЕР_1 ; при укладанні кредитного договору № 2446316 від 29.02.2024 кошти надано у безготівковій формі на банківську картку: НОМЕР_1 .
Посилаючись на п.п. 4.3. та п. 3.2 спірних договорів, просить апеляційний суд тлумачити нараховані кредитором відсотки поза межами кінцевого строку кредитування (понад 30 днів) – мірою відповідальності за період після закінчення строку кредитування.

Межі розгляду апеляційним судом, явка учасників справи, позиція суду

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).
В судове засідання учасники справи та їх представники не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом направлення судових повісток до електронних кабінетів. 
Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків. 

Застосовані норми права

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. 
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. 
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Враховуючи положення частини першої ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Згідно з ч.3 ст.6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст. 610 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. 
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Така правова позиція викладена у постанові Велика Палата Верховного Суду від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12 (провадження N 14-10цс18).

Фактичні обставини справи 

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 04.01.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 76128251, згідно з умовами якого позичальнику надано грошові кошти у розмірі 8100,00 грн, строком на 30 днів, зі сплатою за користування коштами 2,5% в день (а.с. 8-11). 
Цей договір підписаний ОСОБА_1 з використанням ефектронного підпису одноразовим ідентифікатором 2xY4LQJsG1.
Відповідач надала відомості, що її ідентифікують, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, адресу проживання, РНОКПП, номер особистого електронного платіжного засобу, адресу електронної пошти, підтвердила їх за допомогою одноразового ідентифікатора 2xY4LQJsG1. При цьому кошти було перераховано саме на номер рахунку, вказаний позичальником в договорі. 
Такі ж дані реєстрації місця проживання та РНОКПП вказані відповідачкою у її відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі.
Позивач зазначав, що станом на 31.12.2024 заборгованість ОСОБА_1 складає 21 435,68 грн, з яких: 5 471,13 грн за основною сумою боргу, 15 964,55 грн за відсотками (а.с. 20). 
При цьому, згідно з наявним у справі детальним розрахунком заборгованості за договором позики від 04.01.2024 № 76128251 ОСОБА_1 частково погашала заборгованість за таким договором, всього нею сплачено 2628,87 грн (а.с. 137-140).
Встановлено, що за три роки перед укладенням такого договору позики від 04.01.2024 № 76128251, між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу від 14.06.2021 № 14/06/21 (а.с. 12-14, 25-27).
Згідно з п. 1.1. договору факторингу від 14.06.2021 № 14/06/21 фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних Реєстрах боржників, які формуються згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до п.1.2. договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається у момент підписання сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.
28.07.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено додаткову угоду №2 до договору факторингу № 14/06/2021 від 14.06.2021, відповідно до якої сторони погодились внести зміни до п.1.3 договору, а саме: клієнт зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором позики фактору, повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору, надати інформацію, передбачену чинним законодавством про фактора у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства (а.с.13).
13.06.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали додаткову угоду № 7 до договору факторингу № 14/06/2021 від 14.06.2021, сторони виклали п. 9.1 у наступній редакції «9.1 Даний Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення його печатками сторін. Договір дійсний протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку якщо жодна сторона не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний Договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік.» (а.с. 16). 
19.07.2024 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали додаткову угоду № 31 до договору факторингу № 14/06/2021 від 14.06.2021, з п. 1 якої вбачається, що загальна сума Прав вимоги, що відступається згідно Реєстру боржників № 27 від 17 липня 2024 року становить __(інформація відсутня) (а.с. 17). 
В пункті 2 вказано, що в якості ціни продажу згідно Реєстру боржників № 27 від 19 липня 2024 року фактор сплачує клієнтові суму грошових коштів, яка становить ____(інформація відсутня) % від основної суми заборгованості (тіло кредиту), що становить ____(інформація відсутня) (а.с. 17).
19.07.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписано Акт прийому передачі реєстру боржників №27 до договору факторингу № 14/06/2021 від 14.06.2021, згідно якого клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників № 27 від 19.07.2024 кількістю ____(інформація відсутня), після чого, з урахуванням п.1.2. Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Загальна сума заборгованості складає ____(інформація відсутня) (а.с.18).
ТОВ «ФК «ЄАПБ» додав платіжну інструкцію № 374 від 26.07.2024 на підтвердження оплати за відступлення права вимоги за додатковою угодою № 31 від 19.07.2024 (а.с. 117). 
У витягу з Реєстру боржників № 27 до Договору факторингу № 14/06/24 від 14.06.2021 зазначено, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором позики від 04.01.2024 № 76128251 на загальну суму 21 435,68 грн (а.с. 19, 120-121). 
З доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором позики від 04.01.2024 № 76128251 вбачається, що відповідачеві нараховано заборгованість у розмірі 21 435,68 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу становить 5471,13 грн, загальна заборгованість по відсотками становить 15964,55 грн (а.с.20).
Водночас із деталізованого розрахунку заборгованості за договором позики від 04.01.2024 № 76128251 встановлено (а.с. 137-140), що розмір заборгованості у межах погодженого строку кредитування (30 днів) станом на 01.02.2024 складала загалом 6990,03 грн, виходячи із того, що заборгованість за відсотками у межах погодженого строку кредитування складала 1518,90 грн, заборгованість за основною сумою боргу складала 8100 грн, боржником сплачено 2628,87 грн (8100+1518,90-2628,87 =6990,03). 
З урахуванням умов пункту 2.3 договору позики від 04.01.2024 № 76128251 про те, що процентна ставка за понадстрокове користування позикою не застосовується, беручи до уваги приписи ст. 1048 ЦК України, положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України за якими позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь позикодавця інших платежів за прострочення виконання нарахованих включно нарахованих з 24.02.2022, судова колегія зазначає, що нарахування кредитором відсотків після спливу визначеного договором 30-денного строку кредитування – є безпідставним. 

29.02.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 2446316, згідно якого позичальнику надано грошові кошти у розмірі 8000,00 грн, строком на 30 днів, зі сплатою за користування коштами 2,5% в день.
Цей договір підписаний ОСОБА_1 з використанням ефектронного підпису одноразовим ідентифікатором iJ0C54.
Відповідач надала відомості, що її ідентифікують, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, адресу проживання, РНОКПП, номер особистого електронного платіжного засобу, адресу електронної пошти, підтвердила їх за допомогою одноразового ідентифікатора iJ0C54. При цьому кошти було перераховано саме на номер рахунку, вказаний позичальником в договорі. 
Такі ж дані реєстрації місця проживання та РНОКПП вказані відповідачкою у її відзиві на позовну заяву та у апеляційній скарзі.
Позивач посилався на те, що Товариство набуло право вимоги до відповідача за договором позики № 2446316 від 29.02.2024 за тим самим договором факторингу від 14.06.2021 № 14/06/21, умови якого та додаткові угоди до якого № 2 та № 7 наведено вище. 
Крім цього, 25.07.2024 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали додаткову угоду № 32 до договору факторингу № 14/06/2021 від 14.06.2021, з п. 1 якої вбачається, що загальна сума Прав Вимоги, що відступається згідно Реєстру Боржників № 28 від 25 липня 2024 року становить ___(інформація відсутня) (а.с.30). 
В пункті 2 вказано, що в якості Ціни Продажу згідно Реєстру Боржників № 28 від 25 липня 2024 року Фактор сплачує Клієнтові суму грошових коштів, яка становить ____(інформація відсутня) % від основної суми заборгованості (тіло кредиту), що становить ____(інформація відсутня) (а.с. 30).
25.07.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписано Акт прийому передачі реєстру боржників №28 до договору факторингу № 14/06/2021 від 14.06.2021, згідно якого Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр Боржників № 28 від 25.07.2024 кількістю ____(інформація відсутня), після чого, з урахуванням п.1.2. Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, від Клієнта до Фактора переходять права вимоги заборгованості від Боржників і Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей. Загальна сума заборгованості складає ____(інформація відсутня) (а.с.31).
ТОВ «ФК «ЄАПБ» додав до справи копію платіжної інструкції № 380 від 30.07.2024 на підтвердження оплати за відступлення права вимоги за додатковою угодою № 32 від 25.07.2024 (а.с. 118). 
У витягу з Реєстру боржників № 28 до Договору факторингу № 14/06/24 від 14.06.2021 зазначено, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором позики № 2446316 на загальну суму 27200 грн (а.с. 32). 
З доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором позики від 29.02.2024 № 2446316 вбачається, що відповідачеві нараховано станом на 31.12.2024 заборгованість у розмірі 27200 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу становить 8000 грн, загальна заборгованість по відсотками становить 19200 грн (а.с.33).
Водночас із деталізованого розрахунку заборгованості за договором позики від 29.02.2024 № 2446316 встановлено (а.с. 134-136), що розмір заборгованості за цим договором у межах погодженого строку кредитування (30 днів) станом на 29.03.2024 складала загалом 9200,00 грн, виходячи із того, що розмір заборгованості за відсотками у межах погодженого строку кредитування (30 днів) складав 1200 грн, заборгованість за основною сумою боргу складала 8000 грн, (8000 + 1200 = 9200). 
З урахуванням умов пункту 2.3 договору позики від 29.02.2024 № 2446316 про те, що процентна ставка за понадстрокове користування позикою не застосовується, беручи до уваги приписи ст. 1048 ЦК України, положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України за якими позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь позикодавця інших платежів за прострочення виконання нарахованих включно нарахованих з 24.02.2022, судова колегія зазначає, що нарахування кредитором відсотків після спливу визначеного договором 30-денного строку кредитування – є безпідставним.

Разом із тим, судовою колегією стосовно договорів позики від 04.01.2024 № 76128251 та від 29.02.2024 № 2446316 встановлено, що на момент укладення договору факторингу № 14/06/24 від 14.06.2021 ще не виникло (не існувало) зобов`язання між первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та боржником ОСОБА_1 , не було укладено договорів позики, тобто у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «ФК«ЄАПБ» на підставі договору факторингу від 14.06.2021.
У зв`язку з цим, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
За приписами статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов?язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов?язання. 
Такий висновок щодо застосування норм статей 509-514 ЦК України наведено у пунктах 32-37 постанови постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18).
За змістом зазначених норм (ст.ст. 512, 514 ЦК України), права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача.
В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.
Аналогічно відступлення припиненого права вимоги (тобто майнового права вимоги, якого не існує на момент укладення відповідного договору у будь-якого суб`єкта) також не створює жодних правових наслідків для особи - власника майна, яке було обтяжено іпотекою.
Такий висновок наведено у пунктах 132, 139, 140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20.
Згідно із статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Зокрема, у справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу (правова позиція, викладена Верховним Судом України у постанові від 05.07.2017 року у справі N 752/8842/14-ц).
Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно з статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
Предметом відступлення може бути лише зобов`язальна вимога, яка є дійсною, належним чином індивідуалізованою та правомірною та доводить, що вказані ознаки предмета є сутнісними, а відсутність хоча б одного з них позбавляє певну вимогу можливості бути предметом відступлення.
Колегія зазначає, що під існуючою грошовою вимогою слід розуміти грошову вимогу, строк платежу за якою на момент укладення договору фінансування під відступлення грошової вимоги уже настав. Майбутньою вимогою, як предмета відступлення, під яке надається фінансування, може бути грошова вимога, яка ґрунтується на договорі, вже укладеному до моменту відступлення, строк платежу за яким ще не настав.
Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. 
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №914/868/17, від 18.10.2018 у справі № 910/11965/16.
Крім того, Верховний Суд у постановах від 18.10.2023 у справі №905/306/17, від 02.11.2021 у справі №905/306/17, від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року N 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року N 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч.1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п.1 ч.1 ст.512, ст.514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.
У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.
Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.
З матеріалів справи вбачається, що два договори позики між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено 04.01.2024 (№ 76128251) та 29.02.2024 (№ 2446316), натомість договір факторингу № 14/06/21, за яким ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило право вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений 14.06.2021, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 та у первісного кредитора не виникло право вимоги за неіснуючим зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору факторингу від 14.06.2021.
Умовами договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 – не передбачено передачу права грошової вимоги, яке виникне в майбутньому. Згідно умов п. 1.1 вказаного договору факторингу первісним кредитором передано право вимоги лише за договорами, строк виконання зобов`язань за якими настав, та не стосується зобов`язань строк виконання яких виникне в майбутньому.
Умови договору факторингу не передбачали передачу права вимоги, яке виникне в майбутньому та до матеріалів справи не надано доказів на підтвердження внесення змін до п. 1.1 договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021. 
На час укладення договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 сторонами не було досягнуто згоди щодо предмета правочину стосовно майбутніх вимог і такі не індивідуалізовано належним чином.
Жодної визначеної вимоги у ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 дійсної на момент укладення договору факторингу від 14.06.2021 не було.
На момент укладення договору факторингу вимоги до боржника ОСОБА_1 не були дійсними і не належали первісному кредитору на момент їх відступлення. Договори позики від 04.01.2024 № 76128251 та від 29.02.2024 № 2446316, були укладені через два роки та шість місяців після укладення договору факторингу від 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», тому право вимоги щодо цих договорів не існувало – як на момент укладення договору факторингу від 14.06.2021, так і на час укладення додаткових угод до нього № 2 від 28.07.2021 та № 7 від 13.06.2022.
При цьому, установлено, що обсяг прав та обов`язків сторін по договору факторингу від 14.06.2021 додатковими угодами № 31 та № 32 не змінений, по своїй суті вони – не є новим договором факторингу, і не свідчать жодним чином про перехід до ТОВ «ФК «ЄАПБ» від первісного кредитора ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до ОСОБА_1 за договорами позики від 04.01.2024 № 76128251 та від 29.02.2024 № 2446316.
Оскільки ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, воно за вищенаведених обставин не має права вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за договорами позики від 04.01.2024 № 76128251 та від 29.02.2024 № 2446316, укладеними між позичальницею та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».
Враховуючи викладені обставини, зважаючи на те, що договір факторингу укладений до моменту виникнення у первісного кредитора ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до ОСОБА_1 , за договорами позики від 04.01.2024 № 76128251 та від 29.02.2024 № 2446316, відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 , на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» з повернення боргів» заборгованості за цими договорами позики, оскільки на момент відступлення права вимоги шляхом укладення договору факторингу вимога до боржника ОСОБА_1 не була дійсною і не належала первісному кредитору на момент її відступлення.
Посилання позивача на те, що права вимоги були передані (відступлені) від первісного кредитора у липні 2024 року, тобто після укладання договорів позики від 04.01.2024 та від 29.02.2024, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки з наявних у справі доказів вбачається, що права вимоги були відступлені первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на підставі договору факторингу від 14.06.2021. Усі намагання позивача трактувати момент першого відступлення права вимоги іншою датою (датою витягу з Реєстру Боржників № 27 від 19.07.2024, витягу з Реєстру Боржників № 28 від 25.07.2024), яка є відмінною від дати укладання договору факторингу від 14.06.2021, суперечать матеріалам справи і свідчать про неправильне тлумачення позивачем положень договору факторингу від 14.06.2021 та норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини.
Таким чином, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не має права вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за договорами позики, укладеними 04.01.2024 та 29.02.2024, між відповідачкою та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».
Відтак у задоволенні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики від 04.01.2024 та від 29.02.2024, слід відмовити.

Щодо кредитного договору № 01352-02/2024 від 01.02.2024

01.02.2024 між ТОВ «Аванс кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 01352-02/2024 у електронній формі, за умовами якого відповідачці надано кредит у розмірі 15 000,00 гривень на платіжну картку № НОМЕР_1 , строком на 120 днів до 30.05.2024, зі сплатою за користування коштами 2,5% в день.
Цей договір підписаний ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором W1020. 
Відповідач надала відомості, що її ідентифікують, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, адресу проживання, РНОКПП, номер особистого електронного платіжного засобу, адресу електронної пошти, підтвердила їх за допомогою одноразового ідентифікатора W1020. 
Як зазначалось вище, такі ж дані реєстрації місця проживання та РНОКПП вказані відповідачкою у її відзиві на позовну заяву та у апеляційній скарзі.
До справи надано повідомлення ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на підтвердження факту здійснення 01.02.2024 переказу коштів у сумі 15 000,00 гривень на платіжну картку № НОМЕР_1 , номер транзакції в системі іPay.ua – 338641004 (а.с. 113).
При цьому кошти було перераховано саме на номер рахунку, вказаний позичальником в договорі.
25.07.2024 між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 25072024, згідно з умовами якого останнє набуло права вимоги, згідно якого позивач набув право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до боржників, перелік яких зазначено у Реєстрі боржників – додатку № 1 до даного Договору, що є його невід`ємною частиною (а.с. 45-47).
25.07.2024 між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписано Акт прийому передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 25072024 від 25.07.2024, згідно якого клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників кількістю ____(інформація відсутня), після чого, з урахуванням п.1.2. Договору факторингу № 25072024 від 25.07.2024, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Загальна сума заборгованості складає ____(інформація відсутня) (а.с.48).
ТОВ «ФК «ЄАПБ» додало до справи платіжну інструкцію № 381 від 30.07.2024 на підтвердження оплати ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь ТОВ «Аванс кредит» 4126251,83 грн за відступлення права вимоги за договором факторингу № 25072024 від 25.07.2024 (а.с. 119).
У витягу з Реєстру боржників (витягу з Додатку № 1 до Договору факторингу № 25072024 від 25.07.2024) містяться відомості, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 01352-02/2024 від 01.02.2024, за якою значиться заборгованість у розмірі 48 750,00 гривень, з яких: 15000 грн за основною сумою боргу 33750 грн за відсотками (а.с. 124-125, 49).
Отже, на відміну від договорів позики (від 04.01.2024 № 76128251 та від 29.02.2024 № 2446316), право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 01352-02/2024 від 01.02.2024 було відступлено на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» за існуючим зобов`язанням, дійсна вимога існувала у первісного кредитора на момент переходу цих прав.
З доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором № 01352-02/2024 від 01.02.2024 вбачається, що за цим договором відповідачеві нараховано заборгованість у розмірі 48750 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу становить 15000 грн, заборгованість за відсотками становить 33750 грн (а.с.50).
Перевіряючи правильність здійсненого позивачем розрахунку, із деталізованого розрахунку заборгованості за договором № 01352-02/2024 від 01.02.2024 колегією суддів встановлено, що розмір заборгованості у межах погодженого строку кредитування (120 днів) станом на 30.05.2024 включно, нараховано кредитором загалом у розмірі 48750 грн, з яких: 15000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 11250 грн за відсотками; 22 500 грн за простроченими відсотками (а.с. 110-111).
Після спливу визначеного договором № 01352-02/2024 строку кредитування (після 30.05.2024), кредитором не нараховувалася заборгованість за відсотками.
Стосовно доводів ОСОБА_1 про обмеження законодавцем максимального розміру денної процентної ставки Законом № 3498-ІХ слід зазначити наступне.
22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (далі – Закон № 3498-ІХ), який набрав чинності 24.12.2023, яким зокрема внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
При цьому, згідно п. 17 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5% в день, з 22.04.2024 - не більше 1,5% в день, а з 20.08.2024 - не більше 1% в день.

Спірний кредитний договір № 01352-02/2024 укладено 01.02.2024 - після набрання чинності Законом № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023).
З деталізованого розрахунку заборгованості за договором № 01352-02/2024 від 01.02.2024 вбачається, що заборгованість за відсотками (з врахуванням часткової сплати відсотків) нараховано кредитором загалом за період із 01.02.2024 по 30.05.2024 за ставкою 2,5% в день у розмірі 33750 грн, у тому числі за період із 01.02.2024 по 21.04.2024 нараховано 19125 грн заборгованості за відсотками, за період із 22.04.2024 по 30.05.2024 нараховано 14 625 грн заборгованості за відсотками.
Судовою колегією встановлено, що за період із 22.04.2024 по 30.05.2024 заборгованість за відсотками, з урахуванням законодавчих обмежень максимальної ставки, повинна нараховуватися за ставкою 1,5% в день та складає 8775 грн (15000 х 1,5 = 225 грн в день х 39 днів (з 22.04.2024 по 30.05.2024) = 8775 грн).
Враховуючи наведене, ту обставину, що відповідачка не довела здійснення погашень за цим договором на користь позивача або первісного кредитора, судова колегія дійшла висновку, що стягненню на користь позивача підлягає заборгованість за договором № 01352-02/2024 від 01.02.2024 у межах погодженого строку кредитування (120 днів) станом на 30.05.2024 у розмірі 42 900 грн, з яких: 15 000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 27 900 грн за відсотками (у тому числі 19 125 грн за відсотками за період із 01.02.2024 по 21.04.2024, а також 8775 грн за відсотками за період із 22.04.2024 по 30.05.2024 за ставкою 1,5% в день).
За таких обставин, висновки місцевого суду в частині визначеного розміру заборгованості за договором № 01352-02/2024 від 01.02.2024 зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги 

Враховуючи неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, рішення місцевого суду, відповідно до п.1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за договорами позики від 04.01.2024 та від 29.02.2024 слід відмовити. Рішення в частині стягнення заборгованість за кредитним договором № 01352-2/2024 від 01.02.2024 слід змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» 42 900,00 гривень, з яких: 15 000,00 гривень – за основною сумою боргу, 27 900,00 гривень – за відсотками, 

Розподіл судових витрат 

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України ).
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України ).
За подання позовної заяви позивачем сплачено 3028 грн (а.с. 62). За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 4542 грн (а.с. 179). Оскільки позовні вимоги задоволено частково (44,05%) на користь позивача підлягало відшкодуванню 1333,83 грн судового збору, а на користь відповідача (пропорційно до відмовленої частини вимог – 55,95%) - 2541,24 грн. Тому, відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, на користь відповідача ОСОБА_1 слід стягнути з позивача різницю судового збору в розмірі 1207,41 грн.
Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 вересня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальності «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за договорами позики від 04.01.2024 № 76128251 та від 29.02.2024 № 2446316 – скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні таких позовних вимог – відмовити.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 вересня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальності «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором № 01352-2/2024 від 01 лютого 2024 року – змінити, задовольнивши в цій частині позов частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальності «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» (01032, м. Київ, вулиця Симона Петлюри, буд. 30, ЄДРПОУ: 35625014) заборгованість за кредитним договором № 01352-2/2024 від 01 лютого 2024 року у розмірі 42 900,00 гривень, з яких: 15 000,00 гривень – за основною сумою боргу, 27 900,00 гривень – за відсотками. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 1207,41 гривень у відшкодування сплаченого судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 20 лютого 2026 року.

Головуюча:

Судді: