КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 квітня 2026 року м. Київ справа №320/16789/25
Київський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Жука Р.В., суддів Білоноженко М.А., Парненко В.С., розглянувши за загальними правилами позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та 
адміністрування пенсійних фондів «Українські фонди»
до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку
про визнання протиправним та скасування постанови від 06.03.2025 та 
розпорядження від 06.03.2025, - 

В С Т А Н О В И В:

І. Зміст позовних вимог.
До Київського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Українські фонди» (далі також – позивач, ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Українські фонди») з адміністративним позовом до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (далі також – відповідач, НКЦПФР, Комісія), в якому просить суд: 
- визнати протиправною та скасувати Постанову Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від « 06» березня 2025 року про застосування заходів впливу контрольного характеру;
- визнати протиправним та скасувати Розпорядження Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від « 06» березня 2025 року про усунення порушення профільного законодавства.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позивач обґрунтовує позов тим, що оскаржувані постанова і розпорядження НКЦПФР від 06.03.2025 є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам справи. На його думку, Комісія помилково пов`язала збитки ПНЗВІФ «Український Оптімум» у сумі 10 693 млн грн із неналежним управлінням активами та неврахуванням ризиків при укладенні договорів відступлення прав вимоги. Позивач зазначає, що знецінення дебіторської заборгованості у 2022 році було тимчасовим наслідком відсутності на дату звітності оригіналів додаткових угод про продовження строків виконання зобов`язань боржниками, однак станом на дату подання пояснень такі оригінали вже були отримані, надані Комісії, а в подальшому товариство відкоригувало звітність і відновило суму дебіторської заборгованості. Отже, на переконання позивача, відсутні як реальні збитки, так і правові підстави вважати, що він діяв не в інтересах інституційного інвестора.
Крім того, позивач вказує, що НКЦПФР вийшла за межі обставин, зафіксованих в акті №191-КУА/ПІФ від 04.08.2023, оскільки у постанові та розпорядженні послалася на нові факти, які не були предметом первинної фіксації, зокрема на кількість пролонгацій, відсутність погашення заборгованості, ненарахування резерву у 2023– 2025 роках та непроведення аудиту за 2022– 2023 роки. Позивач наголошує, що укладення і пролонгація договорів не суперечили вимогам цивільного законодавства, строк виконання зобов`язань боржників не настав, а тому висновки Комісії про наявність простроченої заборгованості, ризик неплатоспроможності контрагентів і неналежне резервування є безпідставними та не підтверджені належними доказами. Також, на думку позивача, питання аудиту взагалі не могло бути предметом цієї справи, оскільки не було зафіксоване в акті та фактично стосувалося обставин, що виникли пізніше.
Окремо позивач посилається на істотні порушення процедури розгляду справи. Він зазначає, що провадження було зупинене 12.09.2023 для «додаткової перевірки обставин справи», однак результати такої перевірки йому не повідомлялися і в подальших актах Комісії не були належно відображені. На його думку, НКЦПФР порушила принципи законності, обґрунтованості, пропорційності, розумного строку та права особи на участь у провадженні, оскільки фактично використала нові обставини без належної процесуальної фіксації та без надання можливості позивачу подати щодо них пояснення. У зв`язку з цим позивач вважає, що постанова про застосування штрафу та розпорядження про усунення порушення прийняті з порушенням закону, є протиправними та підлягають скасуванню.
Відповідач у поданому до суду відзиві заперечує проти задоволення позову та зазначає, що НКЦПФР діяла в межах наданих їй законом повноважень як орган державного регулювання і нагляду на ринках капіталу. Комісія посилається на Закон України «Про державне регулювання ринків капіталу та організованих товарних ринків», відповідно до якого вона має право застосовувати заходи впливу контрольного характеру, у тому числі фінансові санкції, а також видавати обов`язкові до виконання розпорядження про усунення порушень профільного законодавства. На думку відповідача, оскаржувані постанова про штраф і розпорядження від 06.03.2025 прийняті саме в межах цих повноважень та з метою захисту прав інвесторів.
По суті спору відповідач вказує, що за результатами аналізу звітних даних ПНЗВІФ «Український Оптімум» було встановлено суттєві збитки від операційної діяльності у розмірі 10 693 млн грн, які виникли внаслідок знецінення дебіторської заборгованості за договорами, пов`язаними з відступленням прав вимоги фізичним особам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Комісія наголошує, що після відновлення дебіторської заборгованості у 2023 році борг не погашався, договори неодноразово пролонговувалися, резерв під очікувані кредитні збитки в подальшому не нараховувався, а кредитний ризик визначався самим товариством як низький без належних підстав. На цій підставі відповідач вважає, що позивач порушив вимоги підпункту 2 пункту 1 розділу IV Положення про особливості здійснення діяльності з управління активами інституційних інвесторів (діяльності з управління активами) від 06.08.2013 № 1414, оскільки не діяв в інтересах інституційного інвестора, не врахував ризик вибору контрагентів, їхню платоспроможність і тенденції непогашення заборгованості у строк.
Крім того, відповідач посилається на те, що позивач не забезпечив проведення обов`язкового аудиту фінансової звітності фонду за 2022– 2023 роки, хоча стаття 73 Закону України «Про інститути спільного інвестування» покладає на компанію з управління активами обов`язок щороку залучати аудитора. На думку Комісії, законодавство, прийняте на період воєнного стану, відтерміновувало лише подання окремих звітних документів, але не скасовувало самого обов`язку вести бухгалтерський облік, складати фінансову звітність та проводити аудит. Отже, відповідач вважає, що порушення профільного законодавства на дату розгляду справи тривало, а тому застосування штрафу та винесення розпорядження про усунення порушення були законними й обґрунтованими.
Позивач у відповіді на відзив зазначає, що відзив НКЦПФР не спростовує доводів позову, а лише повторює мотиви, викладені в оскаржуваних постанові та розпорядженні. На думку позивача, відповідач так і не вказав, яку саме норму закону чи підзаконного акта було порушено при укладенні договорів відступлення прав вимоги, а тому твердження про правопорушення залишилися декларативними та не підкріпленими належними доказами. Позивач також наголошує, що Комісія безпідставно посилається на кількість пролонгацій і відсутність повернення коштів, не враховуючи змісту договірних відносин та того, що строк виконання зобов`язань боржниками не настав, а отже некоректно кваліфікувати ці зобов`язання як прострочену заборгованість чи робити з цього висновок про обов`язок додаткового резервування.
Крім того, позивач зазначає, що у відзиві відповідач вийшов за межі предмета цієї справи, оскільки знову послався на непроведення аудиту за 2022– 2023 роки, хоча це питання не було предметом Акта №191-КУА/ПІФ і, зокрема щодо 2023 року, взагалі не могло бути зафіксоване на момент його складання. Так само, на думку позивача, відповідач без документального підтвердження стверджує про неспроможність контрагентів виконати зобов`язання та про наявність ризиків непогашення, фактично втручаючись у договірні відносини сторін і перевищуючи свої повноваження. У зв`язку з цим позивач вважає, що відзив не містить нових доказів, не усуває недоліків обґрунтування спірних рішень і лише підтверджує їх безпідставність та незаконність.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.04.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання
05.05.2025 до Київського окружного адміністративного суду від Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку надійшов відзив на позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Українські фонди».
08.05.2025 до Київського окружного адміністративного суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Українські фонди» надійшла відповідь на відзив відповідача. 
15.05.2025 до Київського окружного адміністративного суду надійшли заперечення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку на відповідь позивача на відзив відповідача. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.06.2025 у задоволенні заяви представника позивача про участь у судовому засіданні призначеному 18.06.2025 в режимі відеоконференції відмовлено. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.07.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.09.2025.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.09.2025 у задоволенні заяви представника позивача про участь у судовому засіданні призначеному 11.09.2025 в режимі відеоконференції відмовлено. 
Відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України суд у судовому засіданні призначеному на 06.11.2025 перейшов до подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Відповідно до свідоцтва Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку, ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Українські фонди» (код ЄДРПОУ 34690716) включено до державного реєстру фінансових установ, які надають фінансові послуги на ринку цінних паперів, реєстраційний номер №969, дата включення: 24.01.2007.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Українські фонди» відповідно до виданої ліцензії Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку, виданої 23.12.2011, серії АГ №580049 здійснює професійну діяльність на фондовому ринку діяльність з управління активами інституційних інвесторів (діяльність з управління активами).
04.08.2023 Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку склала акт про правопорушення на ринках капіталу та організованих товарних ринках №191-КУА/ПІФ (далі – Акт) у відношенні ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Українські фонди», яким зафіксувала, що товариство при здійсненні інвестування активів ПНЗВІФ «Український Оптімум» порушило вимоги підпункту 2 пункту 1 розділу IV Положення про особливості здійснення діяльності з управління активами інституційних інвесторів (діяльності з управління активами), затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 06.08.2013 №1414, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.08.2013 за №1486/24018 (із змінами), а саме: не діяло в інтересах інституційного інвестора, оскільки не врахувало всі фактори ризику, у тому числі платоспроможність контрагентів, що в подальшому призвело до втрати грошових коштів учасників ПНЗВІФ «Український Оптімум» у сумі 10 693 млн грн. Так, зокрема, за результатами моніторингу звітних даних щодо діяльності інститутів спільного інвестування, поданих ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Українські фонди» відповідно до вимог Положення про порядок складання та розкриття інформації компаніями з управління активами та особами, що здійснюють управління активами недержавних пенсійних фондів, та подання відповідних документів до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, затвердженого рішенням НКЦПФР від 02.10.2012 №1343 (із змінами), встановлено, що за 2022 рік пайовий недиверсифікований венчурний інвестиційний фонд закритого типу «Український Оптімум» зазнав збитків від операційної діяльності у розмірі 10 693 млн грн. Такі збитки виникли внаслідок знецінення дебіторської заборгованості станом на 30.11.2022 та 31.12.2022, зокрема за зобов`язаннями фізичних осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що, на думку відповідача, є наслідком правопорушення, пов`язаного з укладенням договорів відступлення прав вимоги за договорами вкладів із небанківською фінансовою установою ТОВ «Каса народної допомоги».
Встановлено, що Компанія, діючи від власного імені та за рахунок ПНЗВІФ «Український Оптімум», у період 2014– 2017 років уклала договори вкладу з ТОВ «Каса народної допомоги», а в подальшому, протягом 2014– 2020 років, здійснила відступлення частини прав вимоги за цими договорами фізичним особам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на загальну суму 7 950 млн грн. Зокрема, за договором від 16.06.2014 №1606001/000-ВЮС/14 було відступлено право вимоги на суму 3 450 млн грн на користь ОСОБА_2 , а за договором від 11.12.2017 №1112001/000-ВЮС/17 - право вимоги на суму 4 500 млн грн на користь ОСОБА_1 
ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Українські фонди» не погодилося із зазначеними порушеннями та надало Комісії письмові пояснення від 02.08.2023 № 01-02/08/2023, у яких зазначило, що збитки від операційної діяльності у розмірі 10 693 млн грн виникли внаслідок нарахування резерву під кредитні ризики у розмірі 100% суми договорів через відсутність у товариства оригіналів додаткових угод, підписаних ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що, відповідно, унеможливлювало документальне підтвердження продовження строків виконання їхніх зобов`язань перед ПНЗВІФ «Український Оптімум». Водночас, як вказує позивач, станом на дату подання пояснень ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Українські фонди» вже отримало належним чином підписані оригінали додаткових угод про продовження строків виконання зазначених зобов`язань, копії яких були надані Комісії разом із поясненнями.
У подальшому ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Українські фонди», подаючи звітні дані щодо ПНЗВІФ «Український Оптімум», врахувало отримані від ОСОБА_2 та ОСОБА_1 документи та здійснило відповідні коригування фінансових показників, зокрема відновило суму дебіторської заборгованості до рівня, який був відображений в обліку до її знецінення.
12.09.2023 року, після розгляду наданих позивачем письмових пояснень та проведення засідання з розгляду справи, відповідач, керуючись пунктами 4, 6 розділу ІІІ Правил розгляду справ про порушення вимог законодавства про ринки капіталу та організовані товарні ринки, затверджених рішенням Комісії від 28.07.2020 №405, прийняв постанову про зупинення провадження у справі про правопорушення. У зазначеній постанові було вказано, що під час розгляду справи виникли питання, які потребують проведення додаткової перевірки обставин, у зв`язку з чим провадження було зупинено.
10.02.2025 року, на підставі пунктів 33, 35 розділу IV Порядку фіксації факту вчинення порушення профільного законодавства та розгляду справ про порушення профільного законодавства в умовах воєнного стану, затвердженого рішенням Комісії від 21.05.2024 №627, відповідач прийняв постанову про відновлення розгляду справи, відкритої на підставі акта від 04.08.2023 №191-КУА/ПІФ. 
06.03.2025 року НКЦПФР прийнято постанову про застосування заходів впливу контрольного характеру, якою за порушення умов ліцензування до ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Українські фонди» застосовано фінансову санкцію у вигляді штрафу в розмірі 10 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 000 грн. Підставами застосування санкції визначено норми законодавства про державне регулювання ринків капіталу, зокрема статті 37 та 49 Закону України «Про державне регулювання ринків капіталу та організованих товарних ринків», Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державне регулювання ринків капіталу та організованих товарних ринків» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення державного регулювання та нагляду на ринках капіталу та організованих товарних ринках», а також положення Порядку фіксації факту вчинення порушення профільного законодавства та розгляду справ про порушення профільного законодавства в умовах воєнного стану, затвердженого рішенням Комісії від 21.05.2024 №627.
Крім того, 06.03.2025 року НКЦПФР винесено розпорядження про усунення порушень профільного законодавства, яким зобов`язано позивача у строк до 11.04.2025 року вжити заходів щодо припинення порушень, зокрема: привести вартість активів у відповідність до вимог пункту 5.2.2 МСФЗ 9 «Фінансові інструменти»; провести аудит фінансової звітності ПНЗВІФ «Український Оптімум» за 2022– 2024 роки та подати аудиторські звіти до НКЦПФР. Також позивача зобов`язано до 14.04.2025 року письмово повідомити уповноважених осіб Комісії про результати виконання зазначених заходів.
Не погоджуючись із правомірністю постанови Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 06.03.2025 про застосування заходів впливу контрольного характеру до ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Українські фонди», а також розпорядження від тієї ж дати про усунення порушень профільного законодавства, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

V. Оцінка суду.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до приписів частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З урахуванням наведеного, під час розгляду даного спору слід встановити, чи мало місце порушення, за яке прийнято відповідачем оскаржуване рішення та чи передбачені за таке порушення наслідки законом та чи є такі пропорційними самому порушенню.
Відносини, що виникають у сфері здійснення державного регулювання ринків капіталу та організованих товарних ринків визначаються Законом України «Про державне регулювання ринків капіталу та організованих товарних ринків» від 30.10.1996 № 448/96-ВР (надалі - Закон №448/96-ВР, у редакції, чинній на момент спірних правовідносин).
Цей Закон визначає правові засади здійснення державного регулювання ринків капіталу та організованих товарних ринків та державного контролю за емісією (видачею) і обігом, укладенням та виконанням фінансових інструментів в Україні.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №448/96-ВР державне регулювання та нагляд за діяльністю на ринках капіталу та організованих товарних ринках (далі - державне регулювання та нагляд) здійснюють Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку (НКЦПФР) (далі - Комісія) та інші державні органи у межах повноважень, визначених законом.
Частиною другою статті 2 Закону №448/96-ВР встановлено, що завдання Комісії щодо державного регулювання та нагляду полягає у забезпеченні розвитку ринків капіталу та організованих товарних ринків, їх справедливості, прозорості та ефективності; захисту прав та інтересів інвесторів; зменшення системних ризиків для функціонування ринків капіталу.
Комісія здійснює державне регулювання та нагляд на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що прямо передбачені законом, а також у строк - якщо це передбачено законом, зокрема, шляхом прийняття нормативно-правових актів Комісії; здійснення правозастосування; координації та забезпечення методологічними рекомендаціями сприяння підвищенню рівня фінансової грамотності інвесторів у фінансові інструменти; захисту прав споживачів фінансових послуг, державне регулювання та нагляд за наданням яких здійснює Комісія; здійснення інших заходів відповідно до закону (частина третя статті 2 Закону №448/96-ВР).
Відповідно до статті 7 Закону України №448/96-ВР Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку здійснює державне регулювання та нагляд на ринках капіталу в межах визначених законом повноважень, зокрема шляхом здійснення правозастосування, проведення інспекцій, розгляду справ про порушення законодавства та застосування заходів впливу. Водночас такі повноваження мають реалізовуватись виключно у спосіб і межах, встановлених законом, що узгоджується з вимогами статті 19 Конституції України. 
Крім того, згідно з пунктом 56 частини першої статті 7 цього Закону Комісія має право надсилати учасникам ринків капіталу, професійним учасникам організованих товарних ринків, суб`єктам системи накопичувального пенсійного забезпечення (крім вкладників та учасників):
а) запити про вжиття заходів, у тому числі щодо скасування певних рішень, припинення вчинення певних дій або припинення бездіяльності, що надсилаються з метою усунення порушень профільного законодавства та зменшення їх негативних наслідків;
б) обов`язкові до виконання розпорядження про усунення порушень профільного законодавства.
Пунктом 33 статті 7 Закону України №448/96-ВР також визначено, що Комісія здійснює аналіз та контроль даних фінансової звітності, яка подається та/або оприлюднюється відповідно до вимог законодавства учасниками ринків капіталу (крім інвесторів у фінансові інструменти, які не є інституційними інвесторами або не належать до інших категорій учасників ринків капіталу), професійними учасниками організованих товарних ринків та небанківськими фінансовими групами, переважна діяльність у яких здійснюється фінансовими установами, нагляд за якими вона здійснює, аналіз відповідності такої звітності міжнародним стандартам фінансової звітності або національним положенням (стандартам) бухгалтерського обліку.
При цьому суд зазначає, що надані Комісії повноваження щодо здійснення державного регулювання та нагляду, зокрема аналізу фінансової звітності та застосування заходів впливу, не є необмеженими та підлягають реалізації виключно у спосіб і межах, визначених законом.
Здійснення Комісією аналізу фінансової звітності саме по собі не може бути достатньою підставою для висновку про наявність правопорушення без встановлення конкретних дій або бездіяльності суб`єкта, які прямо суперечать вимогам законодавства, та без належного доказового підтвердження таких обставин.
Таким чином, реалізація Комісією своїх повноважень має здійснюватися із дотриманням визначеної законом процедури встановлення порушення та стандартів доказування.
Разом з тим, порядок встановлення порушень законодавства та фіксації таких порушень чітко визначений законом.
Згідно з частиною першою статті 33 Закону №448/96-ВР Комісія проводить інспекції з метою забезпечення дотримання вимог профільного законодавства, виявлення та зменшення ризиків невідповідності діяльності осіб, щодо яких проводяться інспекції, таким вимогам, а також зменшення негативних наслідків реалізації таких ризиків.
Предметом інспекції може бути дотримання вимог профільного законодавства кількома особами, щодо яких проводиться інспекція.
Частинами першою-четвертою статті 36 Закону №448/96-ВР встановлено, що фіксація кожного факту вчинення порушення профільного законодавства здійснюється уповноваженим на супроводження в порядку, встановленому цією статтею.
Уповноважений на супроводження складає проект акта про вчинення порушення профільного законодавства у разі наявності доказів вчинення порушення профільного законодавства, достатніх для складання такого проекту, в отриманих:
1) документах від структурного підрозділу Комісії, який здійснює нагляд на ринках капіталу та організованих товарних ринках;
2) матеріалах інспекції;
3) матеріалах розслідування.
Уповноважений на супроводження надсилає зазначений проект акта особі, щодо якої планується скласти акт про вчинення порушення профільного законодавства (далі - акт про правопорушення), для надання коментарів, пропозицій, пояснень та/або заперечень із зазначенням строку для їх надання, який не може становити менше п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання проекту такою особою.
Акт про правопорушення має містити:
1) ідентифікаційні дані особи, щодо якої складено акт; 
2) посилання на норми законодавства (статті, частини, пункти), порушення вимог яких зафіксовано у діях особи, щодо якої складено акт; 
3) узагальнені доводи уповноваженого на супроводження щодо предмета розгляду справи про порушення профільного законодавства; 
4) обставини, що підтверджують доводи уповноваженого на супроводження, з посиланням на відповідні докази; 
5) пропоновані заходи впливу, яких уповноважений на супроводження вважає за необхідне вжити за результатами проведення розгляду справи про порушення профільного законодавства. У разі якщо уповноважений на супроводження вважає за необхідне застосувати до особи фінансові санкції (штрафи), зазначається конкретний розмір такої санкції в межах, передбачених статтею 50 цього Закону;
6) підпис уповноваженого на супроводження.
Інші вимоги до змісту та оформлення акта про правопорушення встановлюються Комісією.
Відповідно до частини першої статті 37 Закону №448/96-ВР метою розгляду справ про порушення профільного законодавства (далі - справи про правопорушення) є:
1) захист осіб, які не вчиняли порушень профільного законодавства, від притягнення до відповідальності;
2) притягнення до відповідальності осіб, які вчинили порушення профільного законодавства;
3) застосування належних правових процедур врегулювання наслідків вчинення порушень профільного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 37 Закону №448/96-ВР Комісія за результатами здійснення нагляду, проведення інспекцій або розслідувань на ринках капіталу та організованих товарних ринках має право притягати до відповідальності осіб, винних у порушенні профільного законодавства.
Порядок розгляду справ про порушення профільного законодавства (далі - порядок розгляду) встановлюється Комісією як колегіальним органом.
Уповноважений (уповноважені) на розгляд справ, визначений (визначені) згідно із частиною третьою цієї статті, відповідно до порядку розгляду виносить (виносять) постанову про початок проведення розгляду справи про правопорушення та призначає (призначають) дату розгляду справи про правопорушення (акта про правопорушення або угоди про врегулювання) (частина восьма статті 37 Закону №448/96-ВР).
Згідно з частиною дев`ятою статті 37 Закону №448/96-ВР рішення, які у процесі проведення розгляду справи про правопорушення має право приймати уповноважений на розгляд справ, оформлюються постановами, розпорядженнями та іншими документами відповідно до порядку розгляду.
Згідно з частиною десятою статті 37 Закону №448/96-ВР розгляд справи про правопорушення здійснюється у присутності особи, щодо якої складено акт про правопорушення або з якою укладено угоду про врегулювання, та/або у присутності уповноваженого представника такої особи.
У разі якщо особа, щодо якої складено акт про правопорушення або з якою укладено угоду про врегулювання, та/або її уповноважений представник були належним чином повідомлені про місце, дату та час розгляду справи про правопорушення, але без поважних причин не з`явилися, такий розгляд може бути здійснений уповноваженим (уповноваженими) на розгляд справи за її (його) відсутності. У такому разі уповноважений (уповноважені) на розгляд справи повинен (повинні) мати докази, які підтверджують факт отримання такою особою (її уповноваженим представником) повідомлення про місце, дату та час розгляду справи про правопорушення.
Частиною 11 статті 37 Закону №448/96-ВР встановлено, у процесі проведення розгляду справи про правопорушення уповноважений (уповноважені) на розгляд справ повинен (повинні) надати особі, щодо якої складено акт про правопорушення та не укладено угоду про врегулювання, можливість:
1) надати коментарі, пояснення та/або заперечення щодо акта про правопорушення у строк не менше 10 робочих днів;
2) запропонувати укласти угоду про врегулювання.
Під час проведення розгляду справи уповноважений (уповноважені) на розгляд справ зобов`язаний (зобов`язані) всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини можливого вчинення порушення профільного законодавства. Встановлення факту вчинення такого порушення не може здійснюватися на підставі доказів, отриманих з порушенням вимог, встановлених цим Законом.
Усі сумніви щодо доведеності вчинення особою порушення профільного законодавства тлумачаться на користь такої особи. (частина 12 статті 37 Закону №448/96-ВР).
Відповідно до частини 14 статті 37 Закону №448/96-ВР під час проведення розгляду справи про правопорушення уповноважений (уповноважені) на розгляд справ виносить (виносять) постанови:
1) про зупинення проведення розгляду справи про правопорушення;
2) про відновлення проведення розгляду справи про правопорушення;
3) про завершення проведення розгляду справи про правопорушення;
4) про встановлення факту порушення профільного законодавства;
5) про застосування заходів впливу контрольного характеру;
6) про затвердження угоди про врегулювання або про відмову у затвердженні угоди про врегулювання;
7) інші постанови, визначені законодавством.
У разі винесення постанови про затвердження угоди про врегулювання постанови, передбачені пунктами 3-5 цієї частини, не виносяться.
Передбачені цією частиною постанови направляються особі, щодо якої вони винесені, протягом п`яти робочих днів з дня винесення.
Відповідно до частини 22 статті 37 Закону №448/96-ВР постанова про застосування заходів впливу контрольного характеру виноситься у разі встановлення складу порушення профільного законодавства та за умови, що не закінчилися строки давності, визначені частиною двадцять першою цієї статті.
Згідно з частиною 23 статті 37 Закону №448/96-ВР при визначенні заходів впливу контрольного характеру, які підлягають застосуванню за наслідками встановлення вчинення порушення профільного законодавства, уповноважений (уповноважені) на розгляд справ зобов`язаний (зобов`язані) взяти до уваги такі обставини:
1) тяжкість і тривалість порушення;
2) фінансовий стан порушника та прогнозовані наслідки для його фінансового стану, спричинені застосуванням до такого порушника фінансових санкцій (штрафів) за порушення профільного законодавства;
3) вигода (отриманий прибуток або збитки, яких вдалося уникнути), одержана порушником внаслідок вчинення порушення (якщо сума вигоди може бути визначена);
4) збитки третіх осіб, спричинені внаслідок вчинення порушення, якщо сума таких збитків може бути визначена;
5) інші порушення профільного законодавства, вчинені порушником протягом останніх 10 років, що передують дню винесення відповідної постанови;
6) умисність або необережність вчинення порушення;
7) співпраця порушника з Комісією;
8) заходи, вжиті порушником з метою запобігання повторному вчиненню порушення;
9) наслідки вчинення порушення для фінансової системи та/або системи організованих товарних ринків, зокрема виникнення системних ризиків для функціонування ринків капіталу внаслідок вчиненого порушення;
10) обставини, що відповідно до закону обтяжують відповідальність;
11) обставини, що пом`якшують відповідальність;
12) інші обставини, що мають значення для об`єктивного визначення заходів впливу контрольного характеру.
У разі якщо порушником профільного законодавства є фінансова установа, нагляд за діяльністю якої здійснює Національний банк України, уповноважений (уповноважені) на розгляд справ також повинен (повинні) брати до уваги інформацію, отриману від Національного банку України, щодо діяльності зазначеного суб`єкта, зокрема про його фінансовий стан та прогнозовані для його діяльності наслідки, спричинені застосуванням фінансових санкцій (штрафів) за порушення профільного законодавства.
Відповідно до частини 24 статті 37 Закону №448/96-ВР уразі якщо станом на дату винесення постанови про встановлення факту порушення профільного законодавства або постанови про застосування заходів впливу контрольного характеру порушення профільного законодавства триває, уповноважений (уповноважені) на розгляд справ одночасно з винесенням відповідної постанови видає (видають) розпорядження про усунення порушення профільного законодавства, в якому зазначаються:
1) заходи, яких особа зобов`язана вжити з метою припинення порушення;
2) строк вжиття заходів, передбачених пунктом 1 цієї частини;
3) порядок звітування про вжиті заходи;
4) наслідки невиконання розпорядження.
Передбачене цією частиною розпорядження направляється особі, щодо якої воно видано, протягом п`яти робочих днів з дня видання.
Частинами 29 -30 статті 37 Закону №448/96-ВР встановлено постанова, винесена відповідно до цієї статті, може бути оскаржена виключно до суду у порядку, встановленому законом.
27 квітня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України "Про державне регулювання ринків капіталу та організованих товарних ринків" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення державного регулювання та нагляду на ринках капіталу та організованих товарних ринках» № 3585-IX.
Відповідно до частини першої статті 49 Закону №448/96-ВР Комісія відповідно до вимог цього Закону з метою виконання завдань щодо державного регулювання та нагляду, передбачених частиною першою статті 2 цього Закону, у встановленому нею порядку може здійснювати заходи правозастосування, до яких належать коригувальні заходи, заходи раннього втручання та заходи впливу контрольного характеру.
Заходи впливу контрольного характеру здійснюються Комісією за вчинення порушень профільного законодавства з урахуванням обставин, визначених частиною двадцять третьою статті 37 цього Закону. Такими заходами є: застосування фінансової санкції (штрафу) (пункт 2 частини четвертої статті 49 Закону №448/96-ВР ); зобов`язання припинити протиправне діяння (дії або бездіяльність) та утримуватися від такого діяння у майбутньому (пункт 9 частини четвертої статті 49 Закону №448/96-ВР ).
За одне правопорушення може бути призначено лише один основний захід впливу контрольного характеру. До основного заходу впливу контрольного характеру може бути приєднано один чи декілька додаткових заходів впливу контрольного характеру, при цьому призначення основного та додаткових заходів впливу контрольного характеру оформлюється однією постановою про застосування заходів впливу контрольного характеру (частина восьма статті 49 Закону №448/96-ВР ).
Відповідно до пп 2 п.2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону 3585-IX установлено, що тимчасово, до 1 січня 2026 року, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку може застосовувати до фізичних та юридичних осіб фінансові санкції (штрафи) за: здійснення операції (операцій), пов`язаної (пов`язаних) з безпосереднім провадженням професійної діяльності на ринках капіталу та організованих товарних ринках, для здійснення якої (яких) необхідна наявність відповідної ліцензії, без ліцензії на провадження відповідного виду діяльності в межах такої професійної діяльності або провадження відповідного виду діяльності, що підлягає ліцензуванню на підставі ліцензії, іншої ніж та, що надає право на провадження такого виду діяльності, або провадження професійної діяльності на ринках капіталу та організованих товарних ринках з порушенням умов ліцензування - у розмірі від п`яти до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку 21 травня 2024 року № 627 затверджено Порядок фіксації факту вчинення порушення профільного законодавства та розгляду справ про порушення профільного законодавства в умовах воєнного стану (далі – Порядок №627).
За вчинення порушення профільного законодавства за результатом проведення розгляду справи про правопорушення до порушника застосовуються заходи впливу контрольного характеру, передбачені законом (пункт 44 Порядку №627).
Згідно з пунктом 45 Порядку №627 при визначенні заходів впливу контрольного характеру, які підлягають застосуванню за наслідками встановлення вчинення порушення профільного законодавства, уповноважений (уповноважені) на розгляд справ зобов`язаний (зобов`язані) взяти до уваги такі обставини: 1) тяжкість і тривалість порушення; 2) фінансовий стан порушника та прогнозовані наслідки для його фінансового стану, спричинені застосуванням до такого порушника фінансових санкцій (штрафів) за порушення профільного законодавства; 3) вигода (отриманий прибуток або збитки, яких вдалося уникнути), одержана порушником внаслідок вчинення порушення (якщо сума вигоди може бути визначена); 4) збитки третіх осіб, спричинені внаслідок вчинення порушення, якщо сума таких збитків може бути визначена; 5) інші порушення профільного законодавства, вчинені порушником протягом останніх 10 років, що передують дню винесення відповідної постанови; 6) умисність або необережність вчинення порушення; 7) співпраця порушника з НКЦПФР; 8) заходи, вжиті порушником з метою запобігання повторному вчиненню порушення; 9) наслідки вчинення порушення для фінансової системи та/або системи організованих товарних ринків, зокрема виникнення системних ризиків для функціонування ринків капіталу внаслідок вчиненого порушення; 10) обставини, що відповідно до закону обтяжують відповідальність; 11) обставини, що пом`якшують відповідальність; 12) інші обставини, що мають значення для об`єктивного визначення заходів впливу контрольного характеру.
Таким чином, із системного аналізу наведених норм Закону №448/96-ВР вбачається, що застосування до суб`єкта ринку капіталу заходів впливу контрольного характеру є можливим виключно за умови належного встановлення складу правопорушення у визначеному законом порядку (частина двадцять друга статті 37 Закону №448/96-ВР). При цьому таке встановлення повинно ґрунтуватися на належно оформленому акті про правопорушення, який має містити чіткі та конкретні посилання на норми законодавства, що вважаються порушеними, а також належні та допустимі докази, які підтверджують відповідні обставини (стаття 36 Закону №448/96-ВР).
Крім того, під час розгляду справи про правопорушення Комісія зобов`язана забезпечити дотримання гарантій справедливої процедури, зокрема всебічно, повно та неупереджено дослідити всі обставини справи, врахувати пояснення, заперечення та докази особи, щодо якої здійснюється провадження, а також надати їй реальну можливість брати участь у такому розгляді (частини одинадцята, дванадцята статті 37 Закону №448/96-ВР). Водночас усі сумніви щодо доведеності вини особи підлягають тлумаченню на її користь.
Окремо законодавець встановлює, що при визначенні виду та розміру заходів впливу Комісія зобов`язана враховувати сукупність істотних обставин, зокрема тяжкість і тривалість порушення, його наслідки, фінансовий стан особи, її поведінку, ступінь співпраці з регулятором та інші фактори, що мають значення для забезпечення індивідуалізації відповідальності (частина двадцять третя статті 37 Закону №448/96-ВР). Таким чином, застосування санкції не може носити формальний характер і повинно бути належним чином мотивованим.
Разом із тим, розпорядження про усунення порушення профільного законодавства може бути винесене лише за наявності встановленого та такого, що триває, порушення, і має бути спрямоване саме на його припинення, із визначенням конкретних заходів та строків їх виконання (частина двадцять четверта статті 37 Закону №448/96-ВР).
Отже, з урахуванням наведеного правового регулювання, суд при вирішенні даного спору має перевірити, чи було належним чином встановлено сам факт порушення профільного законодавства; чи дотримано Відповідачем передбаченої законом процедури його фіксації та розгляду; чи ґрунтуються оскаржувані рішення на належних і допустимих доказах; а також чи відповідають застосовані заходи впливу вимогам закону, зокрема принципу обґрунтованості, пропорційності та індивідуалізації відповідальності.
Оцінюючи встановлені у справі обставини крізь призму наведених норм права, суд зазначає таке.
Як убачається з матеріалів справи, підставою для притягнення позивача до відповідальності став Акт від 04.08.2023 №191-КУА/ПІФ, у якому Комісією зроблено висновок про порушення позивачем підпункту 2 пункту 1 розділу IV Положення №1414, а саме — недотримання обов`язку діяти в інтересах інституційного інвестора через неврахування ризиків, у тому числі платоспроможності контрагентів. Водночас, аналіз змісту зазначеного Акта свідчить, що він не містить належної конкретизації того, у чому саме полягало порушення відповідних норм, які саме дії або бездіяльність позивача суперечили вимогам законодавства, а також не містить належних доказів, які б беззаперечно підтверджували факт такого порушення. Фактично висновки Комісії зводяться до оцінки господарських рішень позивача та їх наслідків, що саме по собі не є достатнім для встановлення складу правопорушення у розумінні статті 37 Закону №448/96-ВР.
При цьому суд звертає увагу, що встановлення складу правопорушення передбачає наявність усіх його елементів, зокрема об`єктивної сторони порушення та причинно-наслідкового зв`язку між діями особи і негативними наслідками.
Однак у даному випадку відповідачем не доведено, які саме конкретні дії чи бездіяльність позивача становили порушення вимог законодавства. Водночас встановлення порушення у сфері управління активами передбачає доведення не лише факту настання негативних фінансових наслідків, але й наявності причинно-наслідкового зв`язку між конкретними діями (бездіяльністю) особи та такими наслідками.
У даному випадку відповідачем не доведено, що саме дії позивача при укладенні відповідних договорів спричинили виникнення зазначених збитків, а не інші обставини, зокрема особливості бухгалтерського обліку чи тимчасова відсутність документального підтвердження.
Суд також зазначає, що надані Комісії повноваження щодо оцінки ризиків та діяльності учасників ринку не є необмеженими і повинні реалізовуватися виключно на підставі належних та допустимих доказів.
Оцінка господарської доцільності рішень суб`єкта господарювання не може підміняти собою встановлення факту порушення вимог законодавства.
Суд звертає увагу, що збитки у розмірі 10 693 млн грн, на які посилається відповідач, виникли внаслідок бухгалтерської операції з нарахування резерву під кредитні ризики у зв`язку з відсутністю на момент складання звітності документального підтвердження продовження строків виконання зобов`язань. Разом з тим, як встановлено судом, станом на дату надання пояснень позивачем такі документи були отримані, подані Комісії, а фінансова звітність — скоригована із відновленням суми дебіторської заборгованості. За таких обставин сам факт відображення тимчасового знецінення активів не може свідчити про остаточну втрату коштів чи автоматично підтверджувати наявність порушення вимог щодо управління активами.
Крім того, суд критично оцінює доводи відповідача щодо наявності заборгованості та непогашення зобов`язань контрагентами. Як убачається з матеріалів справи, строк виконання відповідних зобов`язань був продовжений на підставі укладених додаткових угод, що виключає можливість кваліфікації таких зобов`язань як прострочених. Відтак висновки Комісії щодо існування ризику неплатоспроможності контрагентів та необхідності додаткового резервування ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами, що суперечить вимогам щодо обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень.
Суд також оцінює доводи відповідача, викладені у відзиві. Посилання відповідача на наявність збитків як на доказ неналежного управління активами суд відхиляє, оскільки сам по собі факт відображення знецінення активів у бухгалтерському обліку не свідчить про порушення вимог законодавства, якщо таке знецінення має тимчасовий характер та в подальшому було усунуте. Доводи відповідача щодо непогашення зобов`язань контрагентами також не приймаються судом, оскільки матеріали справи підтверджують продовження строків виконання таких зобов`язань.
Щодо посилань відповідача на непроведення аудиту, суд зазначає, що такі обставини не були предметом фіксації в Акті №191-КУА/ПІФ, а тому не можуть враховуватися як підстава для застосування заходів впливу у цій справі.
Окремо суд зазначає, що при прийнятті оскаржуваних рішень відповідач вийшов за межі обставин, зафіксованих в Акті від 04.08.2023 №191-КУА/ПІФ. Зокрема, у постанові та розпорядженні від 06.03.2025 Комісія послалася на обставини, які не були предметом первинної фіксації правопорушення, а саме: кількість пролонгацій договорів, відсутність погашення заборгованості після 2023 року, ненарахування резерву у подальших періодах, а також непроведення аудиту за 2022– 2023 роки. Такі обставини не відображені в Акті, не були предметом належного процесуального дослідження у межах відповідного провадження та не супроводжувалися наданням позивачу можливості висловити свої пояснення, що свідчить про порушення вимог частин одинадцятої та дванадцятої статті 37 Закону №448/96-ВР.
Також суд бере до уваги, що провадження у справі було зупинено 12.09.2023 у зв`язку з необхідністю проведення додаткової перевірки обставин, однак матеріали справи не містять доказів того, що результати такої перевірки були належним чином оформлені, доведені до відома позивача та стали складовою частиною доказової бази у справі. За відсутності таких доказів посилання відповідача на нові обставини фактично свідчить про використання інформації поза межами встановленої законом процедури.
Крім того, суд зазначає, що відповідачем не наведено належного обґрунтування розміру застосованої фінансової санкції з урахуванням критеріїв, визначених частиною двадцять третьою статті 37 Закону №448/96-ВР, що свідчить про формальний підхід до визначення виду та розміру заходу впливу та порушення принципу пропорційності. Більше того, навіть за умови наявності порушення, відповідач не навів жодних мотивів, з яких обрано саме максимальний розмір фінансової санкції, що свідчить про відсутність індивідуалізації відповідальності.
За наведених обставин суд дійшов висновку, що відповідачем не було належним чином доведено факт вчинення позивачем правопорушення у розумінні Закону №448/96-ВР, а також не дотримано вимог щодо процедури фіксації та розгляду справи. Відповідно, застосування до позивача заходу впливу у вигляді фінансової санкції не відповідає вимогам частини двадцять другої статті 37 Закону №448/96-ВР.
З огляду на відсутність належно встановленого триваючого порушення, суд також вважає безпідставним винесення розпорядження про усунення порушення профільного законодавства, оскільки така міра може застосовуватися виключно за наявності встановленого та доведеного порушення, яке триває на момент прийняття відповідного рішення (частина двадцять четверта статті 37 Закону №448/96-ВР).
У сукупності викладене свідчить про те, що оскаржувані постанова та розпорядження прийняті відповідачем без належного правового та фактичного обґрунтування, з порушенням вимог закону та принципів адміністративного судочинства, у зв`язку з чим підлягають визнанню протиправними та скасуванню.
Згідно зі статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.
Відповідно до статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За результатами перевірки оскаржуваних рішень на відповідність критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, аналізу норм чинного законодавства та досліджених матеріалів справи, суд дійшов висновку, що такі рішення не відповідають вимогам законності та обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
Водночас суд встановив, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували правомірність прийнятих ним рішень. З огляду на це суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

VI. Судові витрати.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до платіжної інструкції від 03.04.2025 №32 сума сплаченого позивачем судового збору становить 6?056,00 грн. 
Зважаючи на задоволення позовних вимог, судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України становить 6?056,00 грн.

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов – задовольнити. 
Визнати протиправною та скасувати постанову Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 06.03.2025 року про застосування заходів впливу контрольного характеру.
Визнати протиправним та скасувати розпорядження Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 06.03.2025 про усунення порушення профільного законодавства.
Стягнути з Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (01010, м. Київ, вул. Князів Острозьких, 8, корпус 30, код ЄДРПОУ 37956207) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Українські фонди» (03151, м. Київ, вул. Ушинського, буд. 40, код ЄДРПОУ 34690716) витрати зі сплати судового збору в розмірі 6?056 (шість тисяч п`ятдесят шість) гривень 00 копійок.

Копію рішення надіслати учасникам справи.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуючий суддя Р.В. Жук

Судді: М.А. Білоноженко 

В.С. Парненко