ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

29607, м. Хмельницький, майдан Незалежності, 1, e-mail: inbox@km.arbitr.gov.ua, тел.(0382)71-81-84
_______________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"07" квітня 2026 р. Справа № 924/1327/25 
м. Хмельницький
Господарський суд Хмельницької області у складі судді Шевчук О.І., за участі секретаря судового засідання Демчук М.С., розглянувши матеріали
за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький, м.Хмельницький
до Старокостянтинівської міської ради, Хмельницька область, м.Старокостянтинів
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Міністерства оборони України та Кабінету Міністрів України
за участю заступника керівника Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону на стороні позивача
про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером 6810800000:15:004:0004 площею 0,1 га шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі з закриттям поземельної книги та скасування державної реєстрації права власності територіальної громади в особі Старокостянтинівської міської ради на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно із закриттям відповідного розділу

Представники учасників справи:
від позивача: Ковальчук В.М.
від відповідача: не з`явився
від третьої особи 1: не з`явився
від третьої особи 2: Канюк (Гніровська) А.Ю.
прокурор Манзелевський Ю.В.

Відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення у справі

Процесуальні дії по справі, стислий виклад позицій сторін
До Господарського суду Хмельницької області 31.12.2025 надійшла позовна заява Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький (29006, м. Хмельницький, вул. Героїв АТО, 3/1, ЄДРПОУ 07928461) до Старокостянтинівської міської ради (31100, Хмельницька область, Хмельницький район, м. Старокостянтинів, вул. Острозького, 41, ЄДРПОУ 36027760) про усунення перешкод Квартирно-експлуатаційному відділу м. Хмельницький у користуванні землями оборони, а саме: земельною ділянкою площею 0,1 га з кадастровим номером 6810800000:15:004:0004, яка належить територіальній громаді м.Старокостянтинів в особі Старокостянтинівської міської ради, шляхом: 
скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6810800000:15:004:0004 у Державному земельному кадастрі з закриттям поземельної книги;
скасування державної реєстрації права власності територіальній громаді м. Старокостянтинів в особі Старокостянтинівської міської ради (ЄДРПОУ 36027760) на земельну ділянку з кадастровим номером 6810800000:15:004:0004 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно із закриттям відповідного розділу.
Ухвалою суду від 05.01.2026 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі для її розгляду в порядку загального позовного провадження, залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Міністерство оборони України та Кабінет Міністрів України, призначено підготовче засідання.
17.02.2026 заступник керівника Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону скерував до суду заяву із повідомленням про вступ у справу №924/1327/25 на стороні позивача.
Ухвалою суду від 17.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті спору на 06.03.2026.
Судове засідання у справі, призначене 06.03.2026, не відбулося у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Шевчук О.І. з 01.03.2026 по 20.03.2026 включно.
Ухвалою суду від 23.03.2026 судове засідання у справі №924/1327/25 призначено на 07.04.2026.
Позивач – Квартирно-експлуатаційний відділ міста Хмельницький (далі - КЕВ м.Хмельницький, позивач) наполягає на задоволенні позовних вимог, в обґрунтування яких вказує, що земельна ділянка з кадастровим номером 6810800000:15:004:0004 площею 0,1 га належить до земель оборони та перебуває у позивача на праві постійного користування згідно Державного акта на право постійного користування землею серії Б №041646. Водночас, Старокостянтинівська міська рада, будучи достовірно обізнаною щодо місцезнаходження та встановлених меж земель оборони відповідно до Державного акта на право користування землею серії Б № 041646, які розташовані на території м. Старокостянтинів Хмельницької області, з порушенням визначеного законом порядку вибуття земель оборони з державної власності, прийняла рішення №30 від 24.11.2017, яким надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, зокрема земельної ділянки орієнтовною площею 600000 м2 по вул. Заїкіна, 95; №17п.1/VІІ від 21.12.2018, яким затверджено технічну документацію з землеустрою щодо земельної ділянки, розташованої по вул. Заїкіна, 95, площею 60000 м2 (кадастровий номер 6810800000:15:004:0001); рішення №15п.1./33/VІІ від 22.02.2019, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки загальною площею 60000 м2 на 383 земельні ділянки, до переліку яких входить і земельна ділянка земельна ділянка з кадастровим номером 6810800000:15:004:0004 площею 0,1 га. Ці рішення Старокостянтинівської міської ради скасовані рішеннями Господарського суду Хмельницької області від 22.11.2018 у справі №924/174/18 та 11.05.2021 №924/30/20, які набрали законної сили.
Звертає увагу, що під час розгляду справи №924/30/20 судами установлено, зокрема висновком експерта №258/12-2022 від 24.04.2023 , що земельна ділянка орієнтованою площею 60 га, яка розташована за адресою: Хмельницька область, Старокостянтинівський район, м. Старокостянтинів, вул. Заїкіна, 95, кадастровий номер 6810800000:15:004:0001, накладається на землі Міністерства оборони України, зазначені в Державному акті серії Б № 041646, та вибула з державної власності з порушенням встановленої процедури.
Відтак, наявність державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6810800000:15:004:0004 площею 0,1 га, яка належить до земель оборони, створює перешкоди позивачу, як землекористувачу, вільно використовувати її за цільовим призначенням. А задоволення даного негаторного позову призведе до відновлення порушеного відповідачем права КЕВ м. Хмельницький, як постійного користувача спірної земельної ділянки.
В якості правових підстав позову покликається на ст.ст.19, 20, 77, 79, 79-1, 84, 142, 152, 193 Земельного кодексу України, ст.14 Закону України "Про Збройні Сили України", ст.2, 4 Закону України "Про використання земель оборони", ст.6 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України".
Представник позивача під час судового розгляду спору підтримав позовні вимоги, вважає їх підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідач – Старокостянтинівська міська рада (далі – міська рада, відповідач) не скористався правом участі в судових засіданнях. Належним чином повідомлений про дати, час та місце розгляду справи шляхом надіслання йому ухвал суду до зареєстрованого електронного кабінету підсистеми "Електронний суд" ЄСІТС. Ухвали суду від 05.01.2026, 03.02.2026, 17.02.2026, 23.03.2026 доставлені до електронного кабінету підсистеми "Електронний суд" ЄСІТС відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками. 
17.02.2026 до суду надійшла заява Старокостянтинівської міської ради про розгляд справи за відсутності представника відповідача, в якій повідомлено про заперечення щодо задоволення позовних вимог. Також, цього ж дня від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про застосування строків позовної давності від 16.02.2026, які є ідентичними за змістом. 
Старокостянтинівська міська рада просить застосувати наслідки спливу строків позовної давності та закрити провадження у справі. Вважає, що трирічний строк позовної давності, встановлений законом, сплив 05.03.2022. Обґрунтовуючи наведене, вказує, що під час карантину, запровадженого у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби, позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023. Поряд з тим, Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", який набрав чинності 17.03.2022, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257, 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено воєнний стан в Україні із 05 год.30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України до теперішнього часу. Враховуючи конструкцію пункту 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, на думку відповідача, продовження строків не є ні їх перериванням, ні зупиненням, відтак строк позовної давності обраховується у звичайному порядку. Проте, якщо строк позовної давності спливає у період дії карантину чи в період дії воєнного стану, однак до 29.01.2024, то строк, який сплинув, продовжується на такий період.
В подальшому, Законом України від 08.11.2023 №3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Позаяк, Закон №3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024, стверджує, що в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер.
З врахуванням наведеного, відповідач стверджує, що п.12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України діяв з 02.04.2020 до 30.06.2023, а п.19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України - з 17.03.2022 до 03.06.2025, тобто загальний строк зупинення строків позовної давності тривав з 02.04.2020 по 30.06.2025.
Також, звертає увагу, що 04.09.2025 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до пункту 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності".
Відтак, станом на березень 2022 року сплив встановлений законом строк позовної давності за заявленими КЕВ м.Хмельницький вимогами.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача – Міністерство оборони України (далі – МО України, третя особа 1) пояснень щодо предмету спору не надало; не скористалось правом участі в судовому засіданні під час розгляду справи по суті; належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи шляхом надіслання ухвали суду від 23.03.2026 до зареєстрованого електронного кабінету підсистеми "Електронний суд" ЄСІТС, яка доставлена до електронного кабінету третьої особи 24.03.2026, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою.
Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Кабінет Міністрів України (далі - КМУ, третя особа 2) у поясненнях від 26.01.2026 покликаючись на положення ст. 142 Земельного кодексу України, зазначає, що землі оборони перебувають у користуванні Міністерства оборони України, а розпоряджається ними Кабінет Міністрів України, відтак виключно Кабінет Міністрів України мав право припиняти право користування земельною ділянкою, що входить до складу земель оборони. Зауважує, що істотною передумовою для припинення права постійного користування землями оборони, які закріплені за структурними одиницями Збройних Сил України, та подальшої передачі таких земельних ділянок у власність або у користування іншим особам є прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного рішення за поданням Міністерства оборони України. Відтак, оскільки постанови чи розпорядження Кабінету Міністрів України з приводу передачі спірної земельної ділянки до земель комунальної власності не приймались, відповідач не мав права приймати будь-які рішення відносно даної земельної ділянки, тому позовні вимоги КЕВ м. Хмельницького є обґрунтованими.
Представник третьої особи 2 під час розгляду справи позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.
Прокурор – заступник керівника Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, який за заявою, скерованою 17.02.2026 до суду в порядку ч.3 ст.53 Господарського процесуального кодексу України, на підставі ст.23 Закону України "Про прокуратуру" здійснив вступ у справу на стороні позивача з огляду на необхідність представництва в суді інтересів держави, позаяк вирішення справи №924/1330/25 впливає на майнові права та законні інтереси держави в особі КЕВ м. Хмельницький.
У судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги, вказуючи на те, що їх задоволення призведе до захисту та відновлення прав та інтересів держави щодо використання земель оборони.
Суд враховує, що відповідно до ратифікованої Законом України від 17.07.2007 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (п.1 ст.6) кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується судом при розгляді справ як джерело права, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення у справі "Смірнова проти України" від 08.11.2005). Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
Відтак, враховуючи обставини даної справи, її складність та об`єктивну неможливість проведення судового засідання 05.03.2026, розгляд справи здійснювався в розумні строки.
Відповідно до ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
З огляду на наведене, зважаючи на належне повідомлення усіх учасників справи про дати, час та місце розгляду справи, вимоги розумності строку судового розгляду, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними у ній матеріалами, а неявка відповідача та третьої особи 1 не призводить до неможливості вирішення спору по суті. 
Розглядом матеріалів справи встановлено таке.
Згідно Державного акта на право користування землею серії Б №041646, виданого виконавчим комітетом Старокостянтинівської районної ради народних депутатів, за Хмельницькою КЕЧ району, розміщеною на території Старокостянтинівського району, закріплюється в безстрокове і безоплатне користування 2725 га землі в межах згідно з планом землекористування. Земля надана для державних потреб.
За змістом витягу з директиви Міністра оборони України від 10.01.2025 №Д-322/1/010 визначено переформувати Хмельницьку квартирно-експлуатаційну частину району (м.Хмельницький) у квартирно-експлуатаційний відділ м.Хмельницький, дислокувати на попередніх фондах, підпорядкувати начальнику Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління.
Квартирно-експлуатаційний відділ міста Хмельницький, згідно Положення про Квартирно-експлуатаційний відділ міста Хмельницький, затвердженого наказом начальника Західного квартирно-експлуатаційного управління Сил логістики Збройних Сил України від 29.01.2025 №4, є органом управління, який входить до структури Збройних Сил України, та створений з метою організації виконання завдань квартирно-експлуатаційного забезпечення військових частин, закладів, установ та організацій Міністерства оборони України та Збройних Сил України, дислокованих у гарнізонах Хмельницького, Шепетівського районів Хмельницької області у мирний час та на особливий період. За організаційно-правовою формою КЕВ є державною установою. Майно установи, в тому числі земельні ділянки (землі оборони) є військовим майном, що перебуває у державній формі власності і закріплюється за нею на праві оперативного управління. Відчуження майна установи здійснюється за погодженням з Міністерством оборони України у порядку, що встановлений законодавством. Установа користується закріпленим за нею майном та земельними ділянками (землями оборони), відповідно до мети і та потреб своєї діяльності та чинного законодавства.
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 22.11.2018 у справі №924/174/18, залишеним без змін постановами Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.03.2019 та Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019, задоволено позов Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький, визнано незаконним та скасовано рішення 23 сесії Старокостянтинівської міської ради №30 в частині п.п.5, 6, 7, яким територіальній громаді м. Старокостянтинів в особі Старокостянтинівської міської ради надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, які не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням стосовно розташованої в межах вул.Героїв Небесної Сотні, 17 земельної ділянки орієнтовною площею 100000 м2 (10 га); по вул. Героїв Небесної Сотні, 21 земельної ділянки орієнтовною площею 200000 м2 (20 га); по вул.Заїкіна, 95 земельної ділянки орієнтовно площею 600000 м2 (60 га). Судами виснувано, що земельні ділянки, як землі оборони, належать КЕВ м. Хмельницький на праві постійного користування. Істотною передумовою для припинення права постійного користування землями оборони, закріпленими за структурними одиницями Збройних Сил України, та подальшої передачі їх у власність або користування третім особами є отримання згоди на це Міністерства оборони України, яка у даному випадку відсутня, відтак міська рада незаконно розпорядилася землями державної власності, які належать до земель оборони, за відсутності доказів відмови попереднього користувача від земельних ділянок, а також за відсутності підстав для переходу права землекористування та з порушенням порядку встановлення і зміни цільового призначення земель. Тому проведення інвентаризації землі при наявній у відповідача інформації про належність її до земель оборони свідчить про протиправність оскаржуваних рішень. Також зазначено, що враховуючи правовий режим спірних земельних ділянок оборонного значення, оскаржуване рішення порушує охоронювані законом права позивача на користування ними та спрямоване на подальше вилучення і передачу у власність іншим особам.
Рішенням Старокостянтинівської міської ради від 21.12.2018 №17п.1/32/VII "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель" затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель стосовно розташованої по вул.Заїкіна, 95 земельної ділянки площею 600000 м2; вирішено здійснити реєстрацію права власності за Старокостянтинівською міською радою на розташовану по вул.Заїкіна, 95 земельну ділянку площею 600000 м2 (кадастровий номер 6810800000:15:004:0001), категорія земель – землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність чи користування громадянам чи юридичним особам).
22.02.2019 Старокостянтинівською міською радою прийнято рішення №15п.1/33/VІІ, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу розташованої по вул.Заїкіна, 95 земельної ділянки загальною площею 600000 м2 (кадастровий номер 6810800000:15:004:0001) на земельні ділянки, в тому числі земельну ділянку з кадастровий номер 6810800000:15:004:0004, площею 1000 м2 (п. 1 рішення); вирішено здійснити державну реєстрацію права власності на земельні ділянки, зазначені в п. 1 цього рішення за територіальною громадою м. Старокостянтинів в особі Старокостянтинівської міської ради (п.2 рішення).
Земельна ділянка з кадастровим номером 6810800000:004:0004 площею 0,1 га розташована за адресою: Хмельницька область, Старокостянтинівський район, м. Старокостянтинів, вулиця Заїкіна, 95, зареєстрована 05.03.2019, належить до категорії земель: землі житлової та громадської забудови, вид цільового призначення: 16.00, зареєстрована на праві власності 08.04.2019 за територіальною громадою міста Старокостянтинів в особі Старокостянтинівської міської ради (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1807576768108), що підтверджується інформаційною довідкою з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру-заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №456578172 від 15.12.2025 та інформацією Державного земельного кадастру на право власності та речові права на земельну ділянку.
За висновком експерта №258/12-2022 від 24.04.2023, складеного судовим експертом Українського незалежного інституту судових експертиз, земельна ділянка орієнтовною площею 60 гектарів, яка розташована за адресою: Хмельницька область, Старокостянтинівський район, м.Старокостянтинів, вул. Заїкіна, 95, кадастровий номер 6810800000:15:004:0001, не накладається на землі Міністерства Оборони, зазначені в Державному акті № 041671 від 1980 року; при цьому узагальнюючи результати дослідження, експертом встановлено, що земельна ділянка орієнтованою площею 60 гектарів, яка розташована за адресою: Хмельницька область, Старокостянтинівський район, м. Старокостянтинів, вул. Заїкіна, 95, кадастровий номер 6810800000:15:004:0001 накладається на землі Міністерства оборони України, зазначені в Державному акті серія Б №041646.
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 11.05.2021 у справі №924/30/20, залишеним без змін постановою Північно - західного апеляційного господарського суду від 22.05.2023, позов КЕВ м. Хмельницький задоволено, визнано недійсним рішення Старокостянтинівської міської ради №17п.1/VІІ від 21.12.2018 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель" стосовно земельної ділянки розташованої по вул.Заїкіна, 95 площею 600000 м2; визнано недійсним рішення Старокостянтинівської міської ради №18п.1/VІІ від 21.12.2018 "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки" розташованої по вул. Заїкіна, 95; визнано недійсним рішення Старокостянтинівської міської ради №15 п.1/33/VІІ "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки", кадастровий номер земельної ділянки 6810800000:15:004:0001, яка розташована у м. Старокостянтинів, вул. Заїкіна, 95.
У цій справі суд виснував, що проведення інвентаризації, в тому числі спірної земельної ділянки з подальшою передачею її у комунальну власність, при наявній у відповідача інформації про належність цієї земельної ділянки до земель оборони, свідчить про протиправність рішення про таку інвентаризацію (без дозволу Міноборони та за відсутності дотримання встановленого законодавством порядку визначення характеру земельних ділянок). Відтак, спірні рішення про: затвердження технічної документації з землеустрою щодо інвентаризації земель; про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки та про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, прийняті у зв`язку та на подальше виконання рішення Старокостянтинівської міської ради від 24.11.2017 №30, яким територіальній громаді м. Старокостянтинів в особі Старокостянтинівської міської ради надано дозвіл на розробку техдокументації із землеустрою щодо інвентаризації земель, в тому числі спірної ділянки, та про яке (рішення) Верховний Суд у постанові від 11.09.2019 у справі №924/174/18 дійшов висновку, що воно порушує права позивача на користування землею та спрямоване на подальше вилучення і передачу землі у власність іншим особам. Тому, оспорюванні у цій справі рішення також є такими, що порушують права позивача і прийняті з тією ж метою - передача землі у власність іншим особам.
Інших доказів, які стосуються предмету спору, матеріали справи не містять.
Дослідивши обставини справи та оцінивши надані докази по суті спору, суд бере до уваги таке.
Згідно зі ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Своєю чергою суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 у справі №924/831/17, від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, від 22.09.2022 у справі №924/1146/21, від 06.10.2022 у справі №922/2013/21, від 17.11.2022 у справі №904/7841/21).
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас, зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №761/45721/16-ц.
Аналіз наведених норм свідчить, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
У справі, що розглядається, предметом позову є вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером 6810800000:15:004:0004 площею 0,1 га шляхом: скасування державної реєстрації цієї земельної ділянки у Державному земельному кадастрі та скасування державної реєстрації права власності територіальній громаді м. Старокостянтинів в особі Старокостянтинівської міської ради на цю земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, зокрема у постановах від 22.08.2018 у справі №925/1265/16, від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, від 22.06.2021 у справі №334/3161/17, що, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. 
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17).
Як слідує зі змісту позовної заяви, саме скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі та скасування державної реєстрації права власності територіальної громади м. Старокостянтинів в особі Старокостянтинівської міської ради на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є ефективним способом захисту порушених прав позивача, як землекористувача (титульного володільця) спірної земельної ділянки, позаяк ця земельна ділянка є землями оборони, а наявність державної реєстрації права комунальної власності на цю земельну ділянку створює перешкоди позивачу вільно використовувати її за цільовим призначенням.
Положення статей 13, 14 Конституції України, статті 1 Земельного кодексу України (далі – ЗК України) визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (ст.19 ЗК України).
Положеннями ст.65 ЗК України передбачено, що землі оборони становлять окрему категорію земель для здійснення відповідної діяльності, порядок використання яких встановлюється законом.
Землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. Порядок використання земель оборони встановлюється законом (ст.77 ЗК України).
За приписами ст.ст.1, 2 Закону України "Про використання земель оборони" землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин установ, закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України (військові частини); військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються в постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.
У статті 84 ЗК України встановлено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі оборони.
Згідно ст.14 Закону України "Про Збройні Сили України" земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління.
Матеріалами справи стверджується, зокрема, державним актом на право користування землею серії Б №041646, виданого виконавчим комітетом Старокостянтинівської районної ради народних депутатів, що за Хмельницькою КЕЧ району, розміщеною на території Старокостянтинівського району, закріплюється в безстрокове і безоплатне користування 2725 га землі в межах згідно з планом землекористування; земля надана для державних потреб.
Суд враховує, що в межах справи №924/174/18 за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м.Хмельницький до Старокостянтинівської міської ради рішенням Господарського суду Хмельницької області від 22.11.2018, залишеним без змін постановами Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.03.2019 та Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019, визнано незаконним та скасовано рішення 23 сесії Старокостянтинівської міської ради №30 від 24.11.2017 в частині п.п.5, 6, 7, яким територіальній громаді м. Старокостянтинів в особі Старокостянтинівської міської ради надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, які не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, стосовно зокрема, розташованої по вул. Заїкіна, 95 земельної ділянки орієнтовно площею 600000 м2 (60 га). Судами установлено, що виконавчим комітетом Старокостянтинівської міської ради видано КЕВ м.Хмельницький державні акти на право постійного користування серії Б №041671, 041646 від 1980 та 1979 років, згідно з якими останньому належать земельні ділянки, які охоплюють військові містечка № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в межах міста Старокостянтинів; істотною передумовою для припинення права постійного користування землями оборони, закріпленими за структурними одиницями Збройних Сил України, та подальшої передачі їх у власність або користування третім особами є отримання згоди на це МО України, яка у даному випадку відсутня, натомість Старокостянтинівська міська рада, за відсутності дотримання встановленого законодавством порядку визначила характер земельних ділянок як землі житлової забудови; проведення інвентаризації землі при наявній у відповідача інформації про належність її до земель оборони свідчить про протиправність оскаржуваних рішень. Враховуючи наведене, правовий режим спірних земельних ділянок оборонного значення, суди виснували, що оскаржуване рішення порушує охоронювані законом права КЕВ м. Хмельницький на користування ними та спрямоване на подальше вилучення і передачу у власність іншим особам.
Обставини встановлені рішенням Господарського суду Хмельницької області від 22.11.2018 у справі №924/174/18, залишеним без змін постановами Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.03.2019 та Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019, мають преюдиційне значення в силу положень ч.4 ст.75 ГПК України та не потребують повторного доведення.
Поряд з тим, відповідачем 21.12.2018 прийнято рішення №17 п.1/32/VII, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель стосовно розташованої по вул. Заїкіна, 95 земельної ділянки площею 600000 м2, вирішено здійснити реєстрацію права власності за Старокостянтинівською міською радою на розташовану по вул. Заїкіна, 95 земельну ділянку площею 600000 м2 (кадастровий номер 6810800000:15:004:0001) та 22.02.2019 прийнято рішення №15 п.1/33/VІІ, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу розташованої по вул. Заїкіна, 95 земельної ділянки загальною площею 600000 м2 (кадастровий номер 6810800000:15:004:0001) на земельні ділянки, в тому числі земельну ділянку з кадастровим номером 6810800000:15:004:0004 площею 1000 м2  та вирішено здійснити державну реєстрацію права власності на земельні ділянки.
Суд враховує, що в межах справи №924/30/20 за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м.Хмельницький до Старокостянтинівської міської ради, рішенням Господарського суду Хмельницької області від 11.05.2021, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.05.2023, з урахуванням висновків суду у справі №924/174/18, визнано недійсним рішення Старокостянтинівської міської ради №17п.1/VІІ від 21.12.2018 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель" стосовно земельної ділянки розташованої по вул. Заїкіна, 95 площею 600000 м2; визнано недійсним рішення Старокостянтинівської міської ради №18п.1/VІІ від 21.12.2018 "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки" розташованої по вул. Заїкіна, 95; визнано недійсним рішення, прийняте на 33-й сесії сьомого скликання Старокостянтинівської міської ради №15п.1/33/VІІ "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки", кадастровий номер земельної ділянки 6810800000:15:004:0001, яка розташована у м. Старокостянтинів, вул. Заїкіна, 95. Суд виснував, що оспорювані рішення прийняті у зв`язку та на подальше виконання рішення Старокостянтинівської міської ради від 24.11.17 № 30, яким територіальній громаді м. Старокостянтинів в особі Старокостянтинівської міської ради надано дозвіл на розробку техдокументації із землеустрою щодо інвентаризації земель, в тому числі спірної ділянки, про яке (рішення) Верховний Суд у постанові від 09.02.21 у справі №924/174/18 дійшов висновку, що воно порушує права позивача на користування землею та спрямоване на подальше вилучення і передачу землі у власність іншим особам, а тому дані рішення також є такими, що порушують права позивача і прийняті з тією ж метою - передача землі у власність іншим особам.
Під час розгляду справи №924/30/20 судом апеляційної інстанції враховано висновок експерта від 24.04.2023 №58/12-2022 за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи, відповідно до якого земельна ділянка орієнтованою площею 60 гектарів яка розташована за адресою Хмельницька область, Старокостянтинівський район, м. Старокостянтинів, вул. Заїкіна, 95, кадастровий номер 6810800000:15:004:0001, накладається на землі Міністерства оборони України, зазначені в Державному акті серія Б №041646.
Обставини, рішенням Господарського суду Хмельницької області від 11.05.2021, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.05.2023, мають преюдиційне значення в силу положень ч.4 ст.75 ГПК України та не потребують повторного доведення.
Отже, у результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером №6810800000:15:004:001, що належить до земель оборони та перебуває на праві постійного землекористування у позивача, на підставі рішення Старокостянтинівської міської ради №15п.1/33/VІІ "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки", визнаного недійсним у справі №924/30/20, утворено земельну ділянку з кадастровим номером 6810800000:15:004:0004 площею 0,1 га, яка є предметом спору у справі, що розглядається.
Разом з тим, згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру про право власності речового права на земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровим номером 6810800000:15:004:0004 площею 0,1 га перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Старокостянтинів в особі Старокостянтинівської міської ради та має цільове призначення: 16.00 землі житлової та громадської забудови.
Суд звертає увагу, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.5 ст.116 Конституції України повноваженням здійснювати управління державною власністю відповідно до закону наділено Кабінет Міністрів України.
Управління об`єктами державної власності – здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб (ч.1 ст.1 Закону України "Про управління об`єктами державної власності").
Статтею 6 Закону України "Про правовий режим майно у Збройних Силах України" визначено, що рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України. Порядок відчуження військового майна визначається Кабінетом Міністрів України.
Позаяк землі оборони перебувають лише у користуванні Міністерства оборони України, а розпоряджається ними Кабінет Міністрів України, з врахуванням вимог, визначених у ст.142 ЗК України, виключно Кабінет Міністрів України має право припиняти право власності чи користування земельною ділянкою, що входить до складу земель оборони.
З огляду на викладене, істотною передумовою для припинення права власності держави на землі оборони та передачу їх територіальній громаді є прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного рішення за поданням Міністерства оборони України. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №924/174/18, від 24.04.2018 у справі №902/538/14, від 29.11.2018 у справі №924/1025/14.
Доказів прийняття Кабінетом Міністрів України, Міністерством оборони України рішення щодо передачі в комунальну власність із земель оборони земельної ділянки з кадастровим номером 6810800000:15:004:0004 площею 0,1 га матеріали справи не містять.
Верховний Суд у постановах від 02.10.2024 у справі №444/1011/20, від 19.02.2025 у справі №145/564/23 вказав, що використання земель оборони суворо регламентується чинним законодавством, передача таких земель або їх використання для інших цілей без попередньої зміни цільового призначення заборонена, будь-які зміни в статусі чи порядку використання земель оборони повинні здійснюватися виключно з урахуванням інтересів обороноздатності держави, що є пріоритетним завданням. Такі обмеження спрямовані на збереження функціонального призначення земель оборони та запобігання їх використанню всупереч державним інтересам, що пов`язані з забезпеченням національної безпеки та оборони. Закріплення за землями статусу "землі оборони" є частиною загальної системи забезпечення національної безпеки, яка гарантує ефективне використання цих земель виключно для потреб оборони держави та недопущення їх неправомірного використання. 
За змістом ч.1 ст.317, ч.1 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України).
Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.
У справі, що розглядається, позивач звернувся до суду з позовом в порядку ст.391 ЦК України, ч.2 ст.152 ЗК України.
Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном (постанова Верховного Суду у справі №676/2334/18 від 05.11.2020).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, зокрема у постановах від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 15.09.2020 у справі №372/1684/14-ц, що за змістом ст.391 ЦК України негаторний позов застосовується для захисту від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння. Якщо в особи за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим. Тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельних ділянок, обмежених в обороті, не призводять до заволодіння ними.
Відтак, державну реєстрацію права комунальної власності на землі оборони треба розглядати як такі, що не є пов`язані з позбавленням власника його володіння цими ділянками. Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем може бути лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Держава є власником земель оборони за законом, при цьому наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено законом (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №5017/2972/2012).
Тобто, державну реєстрацію права комунальної власності на землі оборони, яка здійснена з порушенням ЗК України, Закону України "Про використання земель оборони", потрібно розглядати як таку, що не є пов`язана з позбавленням власника його володіння цими ділянками. Однак, наявність такої реєстрації створює перешкоди власнику у здійснення права користування своїм майном, що охоплюється визначенням негаторного позову.
Згідно Положення про Квартирно-експлуатаційний відділ міста Хмельницький, затвердженого наказом начальника Західного квартирно-експлуатаційного управління Сил логістики Збройних Сил України від 29.01.2025 №4 майно установи, в тому числі земельні ділянки (землі оборони) є військовим майном, що перебуває у державній формі власності і закріплюється за нею на праві оперативного управління.
Приписами статей 79, 79-1 ЗК України унормовано, що земельна ділянка – це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру та здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Відповідно до ст.193 ЗК України та ст.1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державний земельний кадастр – єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель.
Внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч.1 ст.9 Закону України "Про Державний земельний кадастр").
Згідно з ч.ч.10, 11 ст.24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). 
Частиною 13 ст.79-1 ЗК України визначено, що земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема, скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі – Закон).
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п.1 ч.1 ст.2 Закону).
Зі змісту наведеної норми слідує, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає (висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №911/3594/17, постановах Верховного Суду від 24.01.2020 №910/10987/18, від 27.02.2018 у справі №925/1121/17, від 17.04.2019 у справі №916/675/15, від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20) та ін.).
Відповідно до ч.3 ст.26 Закону відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.
За встановлених судом обставин земельна ділянка з кадастровим номером 6810800000:15:004:0004 площею 0,1 га, право власності на яку зареєстровано за територіальною громадою м.Старокостянтинів в особі Старокостянтинівської міської ради, належить до земель державної власності та не вилучалась у встановленому порядку, відтак позовна вимога про скасування судом державної реєстрації права комунальної власності на спірну земельну ділянку є окремим належним та ефективним способом захисту прав держави, спрямованим на відновлення первісного стану, що існував до відповідної (незаконної) державної реєстрації.
Під час обрання ефективного способу захисту щодо спірної земельної ділянки необхідно враховувати, що її вибуття з державної власності супроводжувалося незаконною зміною цільового призначення, що зумовлює необхідність заявлення позовної вимоги, спрямованої на скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо дійсного власника та цільового призначення землі та водночас поновить права законного розпорядника спірної земельної ділянки.
Вимоги про скасування державної реєстрації земельної ділянки є елементом єдиного юридичного механізму захисту, спрямованого на досягнення реального результату у вигляді усунення законному власнику усіх перешкод щодо належного користування та розпорядження спірною земельною ділянкою.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про порушення охоронюваного законом права позивача відповідачем, а відтак, наявність підстав для задоволення позовних вимог про скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та скасування державної реєстрації права власності територіальної громади м.Старокостянтинів в особі Старокостянтинівської міської ради на спірну земельну ділянку, що є належним та ефективним способом захисту в спірних правовідносинах.
Розглянувши клопотання відповідача від 16.02.2026 про застосування наслідків спливу строку позовної давності та закриття провадження у справі, суд враховує таке. 
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).
Відповідно до ч.ч.2-4 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
У справі, що розглядається, КЕВ м.Хмельницький звернувся до суду з негаторним позовом в порядку ст.391 ЦК України.
Суд враховує, що негаторний позов може бути пред`явлений позивачем упродовж усього часу, поки існує відповідне правопорушення. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом усунення перешкод у користуванні цим майном. Оскільки порушення прав власника або володільця триває до моменту його усунення, позовна давність не обмежує право власника або володільця на подання негаторного позову. Це, у свою чергу, виключає можливість застосування статті 256 ЦК України (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц, від 20.06.2023 у справі №554/10517/16-ц, постанова Верховного Суду від 19.02.2025 у справі №145/564/23).
Враховуючи, що спірна земельна ділянка є державними землями оборони, позов є негаторним та може бути пред`явлений протягом всього строку триваючого правопорушення, у суду відсутні підстави для застосування ст.256 ЦК України та відмови в позові в мотивів пропуску строку позовної давності.
Частиною 1 ст.231 ГПК України визначені підстави для закриття провадження у справі. 
У своєму клопотанні відповідачем не наведено підстав, визначених ч.1 ст.231 ГПК України, для закриття провадження у даній справі. 
Суд враховує, що застосування наслідків пропуску строків позовної давності, на що посилається відповідач, не є підставою для закриття провадження у справі, відтак відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі №924/1327/25.
Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом кожному учаснику справи була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цього учасника в суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.
За змістом частин 1-3 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин. Інші доводи сторін не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.
Беручи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість та задоволення в повному обсязі.
Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає таке.
Згідно ст.ст.123, 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору у зв`язку із задоволенням позову покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст.2, 4, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.
Усунути перешкоди Квартирно-експлуатаційному відділу міста Хмельницький (29006, м.Хмельницький, вул.Героїв АТО, буд.3/1, ідентифікаційний код 07928461) у користуванні землями оборони, а саме: земельною ділянкою площею 0,1 га з кадастровим номером 6810800000:15:004:0004, яка належить територіальній громаді м.Старокостянтинів в особі Старокостянтинівської міської ради (31100, Хмельницька область, Хмельницький район, м.Старокостянтинів, вул.Острозького, буд.41, ідентифікаційний код 36027760), шляхом:
скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6810800000:15:004:0004 у Державному земельному кадастрі з закриттям Поземельної книги;
скасування державної реєстрації права власності територіальної громади міста Старокостянтинова в особі Старокостянтинівської міської ради (31100, Хмельницька область, Хмельницький район, м. Старокостянтинів, вул.Острозького, буд.41, ідентифікаційний код 36027760) на земельну ділянку з кадастровим номером 6810800000:15:004:0004 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно із закриттям відповідного розділу.
Стягнути з Старокостянтинівської міської ради (31100, Хмельницька область, Хмельницький район, м. Старокостянтинів, вул. Острозького, буд.41, ідентифікаційний код 36027760) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м.Хмельницький (29006, м.Хмельницький, вул.Героїв АТО, буд.3/1, ідентифікаційний код 07928461) 4844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) гривні 80 копійок витрат по сплаті судового збору.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення Господарського суду Хмельницької області подається до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (лише вступну та резолютивну частини) рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 13.04.2026.

Суддя О.І. Шевчук