КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 лютого 2026 року м. Київ № 320/9333/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В, розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом  ОСОБА_1 
до Управління соціального захисту населення Переяславської міської ради
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління соціального захисту населення Переяславської міської ради, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Переяславської міської ради щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 компенсації як працездатній особі, що не працює і здійснює догляд за інвалідом 1 групи ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст.46 Конституції України у розмірі, не нижче від прожиткового мінімуму;
- зобов`язати Управління соціального захисту населення Переяславської міської ради нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 компенсаційну виплату як працездатній особі, що не працює і здійснює догляд за інвалідом 1 групи ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст. 46 Конституції України у розмірі, не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого Законами України «Про Державний бюджет України на відповідний рік», починаючи з 8 серпня 2023 року з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати Управління соціального захисту населення Переяславської міської ради здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 недораховану компенсаційну виплату як працездатній особі, що не працює і здійснює догляд за інвалідом 1 групи ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст. 46 Конституції України у розмірі, не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого Законами України «Про Державний бюджет України на відповідний рік», за минулі періоди починаючи з 21 грудня 2021 року;
- стягнути з Управління соціального захисту населення Переяславської міської ради на користь ОСОБА_1 10000,00 грн. заподіяної моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що він є працездатною особою, яка не працює та здійснює постійний догляд за інвалідом І групи, у зв`язку з чим має право на належний соціальний захист. Відмова, викладена у листі відповідача, фактично позбавляє його права на отримання компенсації у справедливому розмірі, не містить належного мотивування та не відповідає вимогам статті 46 Конституції України і Закону України «Про соціальні послуги», у зв`язку з чим підлягає визнанню протиправною.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.04.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Копію ухвали суду була направлено відповідачу на електрону пошту, що підтверджується даними відповідної довідки від 16.04.2024. 
Відповідно до приписів частини п`ятої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.
Приписами частини першої другої статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено що, у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів.
У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відповідач своїм правом про надання письмового відзиву не скористався, будь-яких заяв чи клопотань по суті спору не надав.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
21 грудня 2021 року виконавчим комітетом Переяславської міської ради прийнято рішення № 515-25 про призначення та реєстрацію помічника ОСОБА_1 дієздатній фізичній особі ОСОБА_2 .
20 вересня 2022 року відповідачем прийнято рішення про призначення позивачу компенсації. Згідно з цим рішенням позивачу призначено компенсацію: з 01.08.2022 по 31.12.2022 у сумі 9,67 грн; з 01.01.2023 по 31.07.2023 у сумі 205,67 грн щомісячно.
08 серпня 2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення (перерахунок) компенсації за догляд на непрофесійній основі.
16 серпня 2023 року відповідач листом повідомив позивача про механізм здійснення компенсації, однак по суті звернення позивача – у спосіб, визначений законом та Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 859, – рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні з наведенням мотивів та правових підстав позивачу не надано.
Незгода позивача з наслідками розгляду його звернення, а також фактичним неприйняттям належного індивідуального акта за результатами розгляду заяви, зумовила звернення до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини регулюються Законом України від 17.01.2019 № 2671-VIII «Про соціальні послуги» (далі – Закон №2671-VIII) та Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 859 (далі – Порядок № 859).
Частиною сьомою статті 13 Закону №2671-VIII передбачено, що фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд. Розмір такої компенсації визначається за формулою, встановленою законом, як різниця між прожитковим мінімумом на одну особу в розрахунку на місяць та середньомісячним сукупним доходом фізичної особи – надавача соціальної послуги (у порядку та за правилами, визначеними законом і підзаконними актами, прийнятими на його виконання).
Статтею 21 Закону № 2671-VIII визначено, що рішення про надання чи відмову у наданні соціальних послуг за рахунок бюджетних коштів приймає структурний підрозділ з питань соціального захисту населення уповноважених органів системи надання соціальних послуг, а рішення про відмову може бути оскаржено у судовому порядку.
Порядком № 859 встановлено, що для отримання компенсації подається заява та визначені документи/відомості, компенсація призначається на відповідний строк, а рішення про призначення компенсації або про відмову в її призначенні приймається уповноваженим органом у визначений строк та доводиться до відома заявника у передбачений Порядком спосіб. Зміст такого рішення має бути таким, щоб особа могла зрозуміти, чи задоволено її заяву, а якщо ні – з яких підстав та з посиланням на відповідні норми права.
Отже, за змістом наведених норм, відповідач як суб`єкт владних повноважень зобов`язаний: (1) розглянути заяву позивача у встановлені строки; (2) прийняти за результатами розгляду належне рішення (індивідуальний акт) про призначення/перерахунок компенсації або про відмову; (3) у разі відмови – вказати правові та фактичні підстави.
Як встановлено судом, за результатами звернення позивача від 08.08.2023 відповідач направив лист, в якому фактично повідомив про загальний механізм здійснення компенсації.
Водночас, такий лист за своїм змістом не є рішенням про призначення (перерахунок) компенсації або про відмову у призначенні (перерахунку), оскільки не містить визначеного Порядком результату розгляду заяви, не містить мотивів відмови та не дозволяє встановити, чи ухвалено індивідуальний акт у передбачений законом спосіб.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач, розглянувши звернення позивача шляхом направлення інформаційного листа без прийняття належного індивідуального рішення за результатами розгляду заяви, діяв не у спосіб, передбачений Законом № 2671-VIII та Порядком № 859, що є порушенням вимог статті 19 Конституції України.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Відповідач відзиву не надав, доказів на підтвердження того, що за заявою позивача від 08.08.2023 прийнято належне рішення у формі та порядку, визначених законом, матеріали справи не містять. За наведених умов, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову – у частині встановлення протиправності поведінки відповідача при розгляді заяви та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву з ухваленням належного рішення.
Разом із цим суд зазначає, що вимога позивача про зобов`язання відповідача нараховувати та виплачувати компенсацію у розмірі не нижче прожиткового мінімуму не може бути задоволена, оскільки спеціальне законодавство (Закон № 2671-VIII та Порядок № 859) встановлює інший механізм визначення розміру компенсації – за формулою, яка залежить від показника прожиткового мінімуму та даних про середньомісячний сукупний дохід (а також інших юридично значимих обставин, що підлягають перевірці уповноваженим органом при ухваленні рішення). 
У такій ситуації суд не підміняє собою уповноважений орган та не встановлює конкретний розмір виплати без здійснення передбачених законом розрахунків у порядку адміністративної процедури.
З огляду на це належним способом захисту у цій частині є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача, здійснити перевірку юридично значимих обставин та ухвалити рішення відповідно до вимог Закону № 2671-VIII і Порядку № 859, з наведенням мотивів та правових підстав.
Вимога позивача про перерахунок та виплату компенсації за період з 21.12.2021 також задоволенню не підлягає. Відповідно до Порядку № 859, компенсація призначається з місяця звернення особи за її призначенням за умови подання необхідних документів.
Отже, право на виплату виникає не лише з моменту набуття статусу особи, яка здійснює догляд, а з моменту належного звернення до органу соціального захисту. 
Матеріали справи не містять доказів, що позивач у грудні 2021 року або раніше звертався із заявою про призначення чи перерахунок компенсації. Про такі обставини не вказує і сам позивач у позовній заяві. Також матеріали справи не містять доказів, що відповідачем у цей період було прийнято відповідне рішення про призначення такої компенсації. Про таке рішення також не вказує позивач у змісті позовної заяви. 
Сам по собі факт реєстрації позивача помічником з 21.12.2021 не означає автоматичного виникнення права на отримання компенсації за попередній період без дотримання встановленої процедури. Крім того, питання визначення періоду та розміру виплати потребує встановлення фактичних обставин, зокрема дати звернення, складу сім`ї, рівня доходів та інших показників, що враховуються при обчисленні компенсації, та відноситься до компетенції відповідача.
За таких обставин підстав для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату компенсації з 21.12.2021 суд не вбачає.
Натомість, предметом спору в цій справі є наслідки розгляду заяви від 08.08.2023 і відсутність належного рішення за результатами її розгляду.
Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди суд виходить з того, що відповідно до статей 23, 1167 ЦК України для покладення обов`язку з її відшкодування необхідне встановлення сукупності умов, зокрема факту завдання шкоди, протиправності поведінки, причинного зв`язку та (у відповідних випадках) вини. 
Сам по собі факт порушення відповідачем процедури розгляду заяви не є безумовною підставою для стягнення моральної шкоди; позивач має довести, у чому саме полягали моральні страждання, чим вони підтверджуються, та обґрунтувати розмір заявленої до стягнення суми. 
Крім того позивачем не додано до позовної заяви доказів, які б підтверджували наявність моральної шкоди та причинний зв`язок між нею і протиправною поведінкою відповідача. 
За наведених обставин у задоволенні цієї вимоги слід відмовити.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи не встановлено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.
Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.
2. Визнати протиправною відмову, викладену у листі Управління соціального захисту населення Переяславської міської ради від 16.08.2023 № 14-08/205/49-23 щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 08 серпня 2023 року про призначення (перерахунок) компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, що виразилися у неприпиненні правової невизначеності для заявника та неприйнятті належного рішення у порядку і спосіб, визначені Законом України «Про соціальні послуги» та Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 859.
3. Зобов`язати Управління соціального захисту населення Переяславської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08 серпня 2023 року про призначення (перерахунок) компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, та ухвалити за результатами її розгляду мотивоване рішення (про призначення/перерахунок або про відмову) з урахуванням висновків суду, у тому числі із застосуванням передбаченого законом механізму обчислення розміру компенсації та зазначенням фактичних і правових підстав прийнятого рішення.
4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.