Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України 

Справа №377/1081/25 
Провадження №2-а/377/1/26 

12 березня 2026 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої – судді Теремецької Н.Ф., за участю секретаря судового засідання – Кононової Н.О., за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Славутичі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник – адвокат Охтень Аліна Андріївна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,- 

У С Т А Н О В И В :
21 жовтня 2025 року до суду в підсистемі «Електронний суд» надійшла позовна заява, у якій позивач, від імені якого діє представник – адвокат Охтень Аліна Андріївна, з урахуванням заяв від 30.10.2025, 12.09.2026, посилаючись на статті 2, 5-6, 8-10, 19-20, 72, 77, 159-160, 168 КАС України, 245, 251-252, 280, 286-286 КУпАП, просить скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 № 184/2 від 23 червня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення ( а.с 3-6, 28-30, 118).
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з листа начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04.08.2025 стало відомо про винесення ІНФОРМАЦІЯ_4 постанови №184/2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП. Копію постанови позивачу вручено не було. Спірна постанова є незаконною та такою, що прийнята з порушенням вимог чинного законодавства України, тому вона підлягає скасуванню. Так, відсутнє належне повідомлення про розгляд справи позивача, він не отримував повістки або повідомлення про дату й місце розгляду справи, що порушує вимоги статті 268 КУпАП та позбавило його можливості реалізувати право на захист. ТЦК не надав жодних доказів вручення таких повідомлень або повісток. У матеріалах справи відсутні будь-які докази, що позивач порушив правила військового обліку, а саме не встановлено, коли саме і який обов`язок він не виконав, не доведено факт належного інформування про необхідність проходити ВЛК. Не проходження ВЛК не є порушенням без належного виклику. Посилання ТЦК на те, що позивач не проходив ВЛК, не свідчить про порушення правил військового обліку, оскільки виклик на проходження ВЛК позивачу не надходив, а особа не може самостійно ініціювати ВЛК без направлення. Таким чином, відсутність проходження ВЛК не є об`єктивною стороною правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, тому постанова ІНФОРМАЦІЯ_2 № 184/2 у справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закриттю.
Ухвалою судді від 27 жовтня 2025 року вказану позовну заяву було залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам статей 160, 161 КАС України, та запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали усунути зазначені в ній недоліки ( а.с. 19-22).
30 жовтня 2025 року в межах встановленого судом строку для усунення недоліків в підсистемі «Електронний суд» від позивача, в особі представника – адвоката Охтень Аліни Андріївни, надійшла заява на усунення недоліків, до якої долучена позовна заява в новій редакції та заява про поновлення процесуального строку ( а.с. 25-26, 28-30, 32-34).
Ухвалою судді від 03 листопада 2025 року відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовну заяву ОСОБА_1 , від імені якого діє представник – адвокат Охтень Аліна Андріївна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення повернуто позивачеві (а.с. 37-40).
Постановою Шостою апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року ухвалу Славутицького міського суду Київської області від 03 листопада 2025 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду, яка надійшла до канцелярії суду 03 лютого 2026 року ( а.с. 74-78, 80).
Ухвалою судді від 04 лютого 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 13 лютого 2026 року. Вказаною ухвалою судді витребувано із   ІНФОРМАЦІЯ_1  для огляду в судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 (постанова № 184/2) та завірену належним чином копію постанови № 184/2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП ( а.с. 86-88).
13 лютого 2026 року справу було знято з розгляду та призначено судове засідання на 02 березня 2026 року ( а.с. 94-95).
Ухвалою суду від 02 березня 2026 року на підставі пункту 5 частини другої статті 205 КАС України відкладено судовий розгляд справи на 12 березня 2026 року( а.с. 109-111). 
В призначене судове засідання позивач та його представник – адвокат Охтень А.А. не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Від представника позивача – адвоката Охтень А.А. в підсистемі «Електронний суд» 02.03.2026 до суду подана заява, в якій вона просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Позивачем 09.03.2026 подана заява, в якій він просив проводити призначене судове засідання за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити ( а.с. 105, 117). 
Відповідач – ІНФОРМАЦІЯ_5 в призначене судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документу до його електронного кабінету ( а.с. 112) .
Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до положень частини четвертої статті 229 КАС України.
Перевіривши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 10-12).
Зі справи про адміністративне правопорушення, копія якої надійшла на виконання ухвали судді від 04 лютого 2026 року, вбачається, що 19 червня 2025 року відповідальний виконавець ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_2 , керуючись статтею 235 КУпАП, склала протокол про адміністративне правопорушення № 184 відносно ОСОБА_1 , відповідно до якого ОСОБА_1 під час дії особливого періоду та оголошення мобілізації відмовився проходити військово-лікарську комісію при ІНФОРМАЦІЯ_3 , що є порушенням вимог частини 10 статті 1, частини 6 статті 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП ( а.с. 102). 
Протокол містить відомості про роз`яснення ОСОБА_1 статті 63 Конституції України, статті 268 КУпАП, а також повідомлення, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 23 червня 2025 року о 10:00 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою: АДРЕСА_2 . У протоколі відсутні пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол підписано особою, що притягається до адміністративної відповідальності, та особою, яка склала протокол. 
Згідно постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 184/2 від 23 червня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП, ОСОБА_1 , позивача у справі, притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень ( а.с. 102). 
Як вбачається із зазначеної постанови, ОСОБА_1 під час дії особливого періоду та оголошення мобілізації відмовився проходити військово-лікарську комісію при ІНФОРМАЦІЯ_3 , що є порушенням вимог частини 10 статті 1, частини 6 статті 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУПАП. 
При цьому у матеріалах справи, копія яких надана суду на виконання ухвали судді від 04 лютого 2026 року, відсутні відомості щодо отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови.
Не погодившись із зазначеною постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУПАП, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.
Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність.
Завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом (стаття 245 КУпАП).
Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Положеннями статті 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. 
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно із статтею 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до частини 2 статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Отже, саме на відповідача як орган, який уповноважений розглядати справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 210-1 КУпАП, покладено обов`язок щодо встановлення всіх фактичних обставин та дотримання процедури розгляду, визначеної статтею 278 КУпАП.
Частиною 3 статті 210-1 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Частиною 1 цієї статті визначено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Таким чином, диспозиція частини 3 статті 210-1 КУпАП передбачає порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. Зазначена норма є бланкетною, тобто при її застосуванні необхідно враховувати законодавчі акти, які визначають правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні.
За приписами абзацу четвертого частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Положеннями статті 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. 
Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, у зв`язку із військовою агресією РФ, в Україні введено воєнний стан із 05.30 години 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.
Згідно з Указом Президента України № 65/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 7113 від 03 березня 2022 року, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21 жовтня 1993 року оголошено загальну мобілізацію.
Пунктом 10 частини 1 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:
- уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;
- прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;
- проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;
- проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;
- виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.
Згідно з частиною 6 статті 39-1 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, проходять у встановленому порядку обов`язковий медичний огляд.
Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період, визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.
Відповідно до пункту 3 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, громадяни, які добровільно вступають на військову службу (далі - військова служба за контрактом) або призиваються, проходять обов`язковий медичний огляд у порядку, що затверджується Міністерством оборони України за погодженням із центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.
Пунктом 3.1 глави 3 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, зареєстрованого в МЮУ 17.11.2008 за № 1109/15800, визначено, що медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, командирів військових частин, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України на підставі направлення, яке формується відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, ВЛК при ТЦК та СП за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які мають договір із НСЗУ на пакет медичних послуг, включений до програми державних гарантій медичного обслуговування населення на відповідний рік щодо медичного огляду осіб, який організовується ТЦК та СП, лікарями, які входять до складу ВЛК при ТЦК та СП. При цьому особам віком до 45 років видається направлення з метою визначення їх придатності до служби у Десантно-штурмових військах, підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях, у морській піхоті.
Відомості з направлення, сформованого за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, надсилаються до інформаційно-комунікаційної системи «Медична інформаційна система Збройних Сил України» шляхом електронної інформаційної взаємодії. Контроль за направленням та проходженням військовозобов`язаними медичного огляду ВЛК покладається на керівника відповідного ТЦК та СП. ВЛК при ТЦК та СП заводить на кожного військовозобов`язаного картку обстеження та медичного огляду (додаток 13) у паперовій формі за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності. Картка обстеження та медичного огляду скріплюється печаткою закладу охорони здоров`я (установи), в якому ця ВЛК проводить медичні огляди.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період (далі – Порядок № 560).
Згідно з пунктом 28 Порядку № 560 виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).
За приписами пункту 34 Порядку № 560 повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання.
Відповідно до пункту 35 Порядку № 560 вручення повісток резервістам та військовозобов`язаним здійснюється цілодобово за адресою місця проживання або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання, роботи, навчання, у громадських місцях, громадських будинках та спорудах, місцях масового скупчення людей, територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, на пунктах пропуску (блок-постах), пунктах пропуску через державний кордон України.
Згідно з пунктами 40, 41 та 47 Порядку № 560 під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським.
Належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;
У разі відмови резервіста або військовозобов`язаного від отримання повістки представником, який уповноважений вручати повістки, складається акт відмови від отримання повістки, який підписується не менш як двома членами групи оповіщення. Акт відмови від отримання повістки оголошується громадянину.
Акт відмови від отримання повістки подається керівнику районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для вжиття заходів до притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності.
Акт відмови від отримання повістки реєструється в районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до пунктів 68-74-3 Порядку № 560 проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період визначено, що у мирний час під час визначення призначення резервіста або військовозобов`язаного на особливий період та включення його до складу військових команд для комплектування військових частин (установ) вони проходять медичний огляд, за результатами якого таким особам оформляється довідка з висновком щодо придатності до військової служби. Строк дії такої довідки становить п`ять років. Придатним до військової служби резервістам та військовозобов`язаним вручається мобілізаційне розпорядження.
Резервісти та військовозобов`язані, які в мирний час були призначені на комплектування військових частин (установ) з врученням мобілізаційних розпоряджень під час мобілізаційного розгортання Збройних Сил та інших військових формувань, призиваються на військову службу під час мобілізації, на особливий період за результатами раніше пройдених медичних оглядів та їх опитування про наявність або відсутність скарг на стан здоров`я. Резервісти або військовозобов`язані, у яких відсутні скарги на стан здоров`я, на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду не направляються.
Особи, які не проходили медичний огляд або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, направляються на військово-лікарську комісію.
Громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), можуть бути направлені на медичний огляд шляхом вручення їм повісток за наявності підстав для проходження медичного огляду відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (зокрема у разі відсутності дійсного рішення військово-лікарської комісії про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або під час дії правового режиму воєнного стану та/або наявності інших підстав, передбачених законодавством), а також направлені на такий огляд у разі, коли такі громадяни самостійно виявили бажання пройти медичний огляд.
У разі проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду під час мобілізації та/або воєнного стану строк дії довідки з висновком щодо придатності до військової служби становить один рік.
Порядок проведення медичного огляду резервістів та військовозобов`язаних, персональний склад військово-лікарських комісій, порядок їх роботи визначаються у порядку, встановленому Міноборони.
Медичний огляд резервістів та військовозобов`язаних може проводитися у закладах охорони здоров`я, що мають відповідний договір із НСЗУ за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення на відповідний рік.
Рішення щодо придатності резервіста та військовозобов`язаного для проходження військової служби за станом здоров`я визначається військово-лікарською комісією при районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
У разі незгоди громадянина з рішенням військово-лікарської комісії при районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки на підставі його заяви громадянин направляється для проходження військово-лікарської комісії при обласному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
Рішення військово-лікарської комісії при обласному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки про придатність резервіста або військовозобов`язаного за станом здоров`я до військової служби під час мобілізації може бути скасовано штатною військово-лікарською комісією вищого рівня або оскаржено у судовому порядку.
Військовозобов`язаним та резервістам, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, в тому числі ті, які були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю), за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видаються направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, сформовані відповідно до пункту 74-1 цього Порядку.
Направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, сформоване відповідно до пунктів 74-1 та 74-3 цього Порядку, повинно містити таку інформацію: реєстраційний номер та дату направлення, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), дату народження особи, яка направляється на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, мету та дату початку медичного огляду військово-лікарською комісією, назву установи (закладу охорони здоров`я) та її поштову адресу. За бажанням військовозобов`язаних та резервістів такі направлення надсилаються в електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста.
Особам віком до 45 років у направленні для проходження медичного огляду зазначається про необхідність визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.
Військовозобов`язаним та резервістам, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та виявили бажання проходити військову службу під час мобілізації у вибраній ними військовій частині, командиром військової частини або начальником центру рекрутингу Збройних Cил видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11, яке реєструється у письмовій формі у журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається військовозобов`язаному та резервісту під особистий підпис.
Направлення на медичний огляд військовозобов`язаних та резервістів, які перебувають на військовому обліку в СБУ, а також військовозобов`язаних, які виявили бажання проходити військову службу під час мобілізації в обраному ними підрозділі, органі, закладі, установі СБУ, здійснюється у порядку, визначеному Головою СБУ.
Для формування направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду в електронній формі за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу накладає на таке направлення кваліфікований електронний підпис у день його формування (крім направлення, зазначеного у пункті 74-3 цього Порядку).
Направлення, сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, може бути роздруковане. У такому разі його паперова форма повинна містити придатний для зчитування QR-код з відповідною інформацією.
Роздруковане направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту, військовозобов`язаному під особистий підпис.
Під час вручення роздрукованого направлення військовозобов`язаним та резервістам під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.
Військовозобов`язаним та резервістам, які добровільно виявили бажання проходити військову службу в обраній ними військовій частині та призиваються на військову службу під час мобілізації, на особливий період командирами військових частин відповідно до абзацу третього пункту 81 цього Порядку, направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду видаються командирами військових частин або начальниками центру рекрутингу Збройних Сил за формою згідно з додатком 11.
Командир військової частини або начальник центру рекрутингу Збройних Сил повідомляє керівнику районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки засобами системи електронного документообігу про сформоване у паперовій формі направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду. Керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки протягом доби після отримання засобами системи електронного документообігу повідомлення від командира військової частини або начальника центру рекрутингу Збройних Сил на підставі отриманих даних вносить відповідні відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
У разі коли військовозобов`язані та резервісти самостійно виявили бажання пройти медичний огляд, вони можуть подати запит засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного та резервіста.
За наявності підстав для проходження медичного огляду направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду в електронній формі формується з використанням відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, протягом одного календарного дня з дня подання військовозобов`язаним або резервістом такого запиту.
Сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів направлення надсилається до електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного та резервіста.
Сформоване на запит військовозобов`язаного або резервіста направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду вважається отриманим таким військовозобов`язаним або резервістом у день надсилання цього направлення в електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста.
У сформованому направленні на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду зазначаються інформація згідно з вимогами законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.
У разі коли військовозобов`язаному або резервісту було надіслано або вручено повістку з метою проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби і таким військовозобов`язаним або резервістом в межах строку прибуття за такою повісткою було подано запит про формування в електронній формі направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, вважається, що з часу отримання в електронній формі направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду військовозобов`язаний або резервіст підтверджує отримання повістки про виклик з метою проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. У такому випадку військовозобов`язані та резервісти можуть не з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
З наведеного вбачається, що, військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, сформоване лише за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. При цьому, для формування направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду в електронній формі за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу накладає на таке направлення кваліфікований електронний підпис у день його формування.
Також, направлення, сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, може бути роздруковане. У такому разі його паперова форма повинна містити придатний для зчитування QR-код з відповідною інформацією. При цьому, лише під час вручення роздрукованого направлення військовозобов`язаним та резервістам під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, і строк завершення медичного огляду. 
Як вбачається із змісту протоколу про адміністративне правопорушення № 184 від 19 червня 2025 року, ОСОБА_1 під час дії особливого періоду та оголошення мобілізації відмовився проходити військово-лікарську комісію при ІНФОРМАЦІЯ_3 , що є порушенням вимог частини 10 статті 1, частини 6 статті 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.
Слід зазначити, що відповідно до положень Глави 19 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, у якому викладається твердження про вчинення особою відповідного правопорушення, при доведенні вчинення якого особа піддається певним заходам примусу. Протокол про адміністративне правопорушення є підставою для подальшого провадження у справі, викликає у особи необхідність здійснення свого захисту, у зв`язку із чим до нього пред`являються особливі вимоги. Оскільки протокол про адміністративне правопорушення є підставою для провадження у справі про адміністративне правопорушення, у ньому повинна викладатись сутність правопорушення, поставленого особі у вину, яка повинна відповідати диспозиції відповідноїстатті (частини статті) КУпАП.
Згідно із статтею 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
У відповідності з пунктом 1 розділу ІІ Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України №3 від 01.01.2024, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 за №36/41381 (далі Інструкція №36/41381), протокол складає уповноважена посадова особа територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Пунктами 3,4 розділу ІІ Інструкції №36/41381 передбачено, що у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Під час складання протоколу особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, уповноваженою особою, яка складає протокол, доводиться зміст статті 63 Конституції України та роз`яснюються права і обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, про що робиться відмітка в протоколі та ставиться підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Протокол підписується уповноваженою посадовою особою, яка його склала, та особою, яка притягується до адміністративної відповідальності. За наявності свідків протокол може бути підписано також і цими особами. 
Згідно з пунтом 6 розділу ІІ Інструкції №36/41381 до протоколу долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства.
Протокол № 184 від 19.06.2023 містить відомості про роз`яснення ОСОБА_1 статті 63 Конституції України, статті 268 КУпАП, а також повідомлення, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 23 червня 2025 року о 10:00 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою: АДРЕСА_3 , кабінет № 6. У протоколі відсутні пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол підписано особою, що притягається до адміністративної відповідальності, та особою, яка склала протокол. 
Отже, у протоколі зазначена інформація про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, тому доводи, наведені в позовній заяві про те, що відсутнє належне повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи, до уваги судом не приймаються.
Разом з тим, з аналізу вказаного протоколу вбачається, що суть адміністративного правопорушення викладена в загальних рисах, без конкретизації об`єктивних ознак складу правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, оскільки не містить дати і часу, в який ОСОБА_1 повинен був пройти військово-лікарську комісію для визначення придатності до військової служби.
Таким чином, складений відносно ОСОБА_1 протокол № 184 про адміністративне правопорушення від 19 червня 2025 року не відповідає вимогам статті 256 КУпАП та Інструкції №36/41381, а тому не може бути визнаний належним і допустимим доказом вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210 -1 КУпАП.
Згідно з пунктом 11 розділу ІІ Інструкції №36/41381, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідно достатті 283 КУпАП виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.
З наведених вище норм можна дійти висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язаний з`ясувати обставини правопорушення, встановити подію і склад адміністративного правопорушення та у винесеній постанові зазначити докази, якими підтверджується подія і склад адміністративного правопорушення.
Таким чином, опис адміністративного правопорушення без зазначення конкретних обставин правопорушення, свідчитиме про відсутність чіткого формулювання обвинувачення та є важливою умовою справедливого та об`єктивного розгляду справи, є необхідним для реалізації права на захист, на що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.
Як вбачається із оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 під час дії особливого періоду та оголошення мобілізації відмовився проходити військово-лікарську комісію при ІНФОРМАЦІЯ_3 , що є порушенням вимог частини 10 статті 1, частини 6 статті 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУПАП
Проте, у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, копія якої надана для огляду в судовому засіданні, відсутні докази того, що відповідач, діючи відповідно до вимог Порядку № 560, належним чином вжив заходів щодо вручення ОСОБА_1 повістки для проходження медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби, а також  відсутнє направлення ОСОБА_1 на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду в електронній формі, що сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, містить кваліфікований електронний підпис керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу та QR-код з відповідною інформацією. 
При цьому, суть висунутого позивачу обвинувачення, яке сформульовано, як в протоколі про адміністративне правопорушення № 184 від 19.06.2025, так і в оскаржуваній постанові, є неконкретною, оскільки не містить дати і часу, в який ОСОБА_1 повинен був пройти військово-лікарську комісію для визначення придатності до військової служби, отже не конкретизовано об`єктивних ознак складу правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.
Вказане свідчить про відсутність чіткого формулювання обвинувачення, що є важливою умовою справедливого та об`єктивного розгляду справи та є необхідним для реалізації права на захист, на що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.
Зокрема, у рішенні від 25.07.2000 у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
Суд наголошує, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Згідно зі статтею 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.
У справі Надточій проти України (скарга №7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (пункт 21 рішення).
Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (пункт 4.1)
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави. 
Частинами 1, 2 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина1 статті 73 КАС України). Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом (частина 1 статті 74 КАС України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 КАС України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 76 КАС України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з положеннями статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, оскаржувана постанова не містить чіткого формулювання обвинувачення інкримінованого позивачу правопорушення, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, тому, як наслідок, позивач неправомірно притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення вказаного правопорушення.
Поновлюючи позивачу строк на звернення до суду з адміністративним позовом про оскарження постанови в справі про адмінправопорушення, суд виходить з наступного.
Відповідно до вимог частини 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною 2 статті 122 КАС України закріплено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог частини 2 статті 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Отже, законодавцем чітко визначено, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності законодавством встановлено спеціальний десятиденний строк, який обчислюється з дня винесення постанови.
При цьому, пропуск цього строку не є безумовною підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки за наявності поважних причин його пропуску такий строк може бути поновлено.
Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду визначені статтею 123 КАС України, згідно із частиною першою якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).
Разом з тим, статтею 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatismutandis, пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заява №45783/05; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі «Меньшакова проти України», заява №377/02).
Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року в справі «PerezdeRadaCavanilles v. Spain» («Перез де Рада Каванілес проти Іспанії»), заява №28090/95). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна Держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року «Osman v. theUnitedKingdom» («Осман проти Сполученого Королівства»), заява №23452/94 та пункт 54 рішення від 19 червня 2001 року «Kreuz v. Poland» («Круз проти Польщі»), заява №28249/95).
У рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (пункт 47, заява №3236/03) суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їхня свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип resjudicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Як вбачається із змісту позовної заяви з урахуванням поданих заяв від 30.10.2025, 12.09.2026, позивач, від імені якого діє представник – адвокат Охтень Аліна Андріївна, просить скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_7 № 184/2 від 23 червня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 . Позовна заява сформована в підсистемі «Електронний суд» 20 жовтня 2025 року, зареєстрована судом 21 жовтня 2025 року, тобто після закінчення строку, установленого частиною другою статті 286 КАС України.
У заяві про поновлення процесуального строку, поданої представником позивача – адвокатом Охтень А.А. 30.10.2025 в підсиситемі «Електронний суд», про існування спірної постанови позивач дізнався 04.08.2025 із наданої відповіді ІНФОРМАЦІЯ_8 , проте копію оскаржуваної постанови позивач не отримував ( а.с. 13, 33-34).
Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем оскаржуваної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності №184/2 від 23 червня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення.
Суд вважає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду може бути, у тому числі, невручення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності особі, стосовно якої її було винесено, адже за відсутності даних щодо підстав притягнення до відповідальності, змісту застосованого стягнення, реквізитів оскаржуваного рішення тощо, особа позбавлена можливості належним чином реалізувати своє право на судовий захист.
Відповідно до приписів статті 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.
Згідно фактичних обставин справи докази скерування копії такої постанови на адресу позивача в матеріалах справи є відсутніми.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що строк звернення до суду з адміністративним позовом про оскарження постанови № 184/2 від 23.06.2025 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП пропущено позивачем з поважних причин, тому він підлягає поновленню.
За таких обставин, необхідно поновити ОСОБА_1 строк для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови № 184/2 від 23.06.2025 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, задовольнити позовні вимоги та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 184/2 від 23 червня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУПАП та накладенням штрафу в сумі 17 000 гривень, як протиправної, і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач сплатив за подання позову судовий збір за дві вимоги в сумі 1211,20 гривень. 
Виходячи з того, що позов підлягає задоволенню, то необхідно стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1211 гривень 20 копійок.
Керуючись статтями 118-123, 243-246, 286 КАС України, -

В И Р І Ш И В:

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови № 184/2 від 23.06.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладенням штрафу в сумі 17 000 гривень.
Позов задовольнити повністю. 
Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 184/2 від 23 червня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУПАП та накладенням штрафу в сумі 17 000 гривень, і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1211 гривень 20 копійок.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через Славутицький міський суд. Апеляційні скарги можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач – ІНФОРМАЦІЯ_5 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 .
Суддя  Н. Ф. Теремецька