КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа № 755/22028/25
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5284/2026
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Рейнарт І.М. 
суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пирогівського Володимира Васильовича на ухвалу судді Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада 2025 року (суддя Коваленко І.В.) про повернення без розгляду скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),
встановив:

12 листопада 2025 року скаржник звернувся до суду із скаргою, в якій просив поновити строк звернення зі скаргою; скасувати арешт на майно ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання ухвали № 2-3441 від 11 листопада 2009 року Дніпровського районного суду міста Києва, за реєстраційним номером обтяження: 9258616, зареєстрованого 18 листопада 2009 року за № 9258616 реєстратором Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції; зобов`язати Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт та обтяження з усього майна, яке належить ОСОБА_1 , який було накладено за реєстраційним номером обтяження: 9258616, зареєстрований 18 листопада 2009 року за № 9258616 реєстратором Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, за підставою обтяження: постанова б/н від 18 листопада 2009 року, ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві, виконавче провадження 3279/7.
Мотивуючи подану скаргу, скаржник зазначав, що у серпні 2025 року, звернувшись за консультацією до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу у м. Києві щодо порядку відчуження нерухомого та рухомого майна, з`ясувалося, що він не може вчиняти жодних значимих дій зі своїм майном, оскільки усе майно, яке йому належить, перебуває під обтяженням. Як повідомила нотаріус, підставою для обтяження послугувала постанова № 3279/7 від 18.11.2009 року, яку виніс ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві. 
Скаржник зазначав, що 9 вересня 2025 року, звернувшись із заявою до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві, він 10 вересня 2025 року отримав відповідь про те, що перевіркою АСВП (ВП «Спецрозділ») встановлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання ухвали № 2-3441 від 11 листопада 2009 року Дніпровського районного суду міста Києва про накладення арешту на майно ОСОБА_1 на суму спричинення 

матеріальної шкоди в розмірі 10 774 грн. 18 листопада 2009 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а 24 листопада 2009 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Вказане виконавче провадження знищене за закінченням строків зберігання. Також у листі було зазначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна боржника або його частини є отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову.
Скаржник зазначав, що 15 вересня 2025 року він через свого представника звернувся із заявою до Дніпровського районного суду міста Києва щодо видачі ухвали № 2-341 від 11 листопада 2009 року, однак 18 вересня 2025 року йому була надана відповідь за підписом завідувача архіву Наталії Тимошенко про те, що перевіркою підшивок за 2009 - 2010 роки цивільних справ під № 2-3441/09 значаться інші сторони та просила надати більше інформації. Але, у нього зі спливом 16 років не залишилось жодного документа із даної справи, лише пам`ятає, що це була адміністративна справа у Дніпровському районному суді міста Києва по ДТП, ухвалу про забезпечення було винесено за заявою іншої сторони, яка намагалась довести, що ДТП сталося внаслідок його руху на автомобілі заднім ходом. Справу він виграв, вона дійшла аж до касаційної інстанції.
Скаржник, посилаючись на практику Верховного Суду, зазначав, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада 2025 року скаргу повернуто скаржнику без розгляду.
У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвоката Пирогівський В.В. просить ухвалу судді скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення суддею норм матеріального права та порушення права заявника на захист.
Представник скаржника зазначає, що скаржник не має можливості надати суду ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження та номер справи, в якій видано виконавчий документ, оскільки реєстр, який було затверджено Положенням про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень 20 травня 2003 року, та започаткувався наказом Міністерства юстиції України № 43/5, розроблявся лише після 5 жовтня 2016 року, коли набув чинності новий Закон України «Про виконавче провадження», який передбачав створення та функціонування оновленої автоматизованої системи, а введений в дію з 5 січня 2017 року, коли набуло чинності Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, що фактично запустило її повноцінну роботу. 
Представник скаржника посилається на те, що скаржник не мав та не має можливості подати (зазначити) відомості, на які вказує суд, оскільки за строками давності та в силу того, що реєстру, як такого із індикатором доступу на той час не було, такі відомості надати не вбачається можливим. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (заявникові) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Повертаючи скаргу без розгляду, суддя першої інстанції виходила з того, що в скарзі не зазначено ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження, номер справи, в якій видано виконавчий документ, не зазначено стягувача, не визначено статус учасників, а відтак скарга подана без додержання вимог ст.448 ЦПК України.

Проте, повністю погодитися з висновками судді першої інстанції колегія суддів не може з таких підстав.
Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Частиною 2 статті 448 ЦПК України передбачено, що скарга подається в письмовій формі і підписується стороною виконавчого провадження, її представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
У частині 3 статті 448 ЦПК України наведенні вимоги до форми та змісту скарги, згідно яких скарга повинна містити:
1) найменування суду першої інстанції, до якого подається скарга;
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;
4) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються;
5) ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження;
6) номер справи, в якій видано виконавчий документ, реквізити виконавчого документа;
7) дату, коли особа, яка подає скаргу, дізналася про порушення її прав внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень, вчинення дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця;
8) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону;
9) викладення обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги;
10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до скарги.
Відповідно до частини 4 статті 448 ЦПК України до скарги додаються: 1) довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо скарга подана представником і такі документи раніше не подавалися; 2) докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу. 
Частина 5 статті 448 ЦПК України передбачає, що суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/або четвертої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду.

Скарга, подана адвокатом Пирогівським В.В. в інтересах ОСОБА_1 , містить зазначення прізвища, ім`я, по батькові та адреси скаржника ОСОБА_1 , та його представника, назву відділу державної виконавчої служби, бездіяльність якого оскаржується, та місце його знаходження, виклад обставин, якими обґрунтовується скарга.
Також у скарзі зазначено номер ухвали (2-3441), її дата (11 листопада 2009 року) та назва суду, який видав ухвалу, на підставі якої було відкрито виконавче провадження та накладений арешт на майно ОСОБА_1 , тобто у скарзі зазначено номер справи, в якій видано виконавчий документ, реквізити виконавчого документа.
Крім цього, у скарзі зазначено, що виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання ухвали № 2-3441 від 11 листопада 2009 року Дніпровського районного суду міста Києва було відкрито 18 листопада 2009 року, закінчено 24 листопада 2009 року та знищено за закінченням строку зберігання.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції на час відкриття виконавчого провадження, з метою забезпечення електронного документообігу в органах державної виконавчої служби, ведення обліку виконавчих проваджень, контролю за дотриманням державними виконавцями вимог законодавства під час здійснення виконавчих дій, надання оперативного доступу сторонам виконавчого провадження до його матеріалів Міністерство юстиції України забезпечує функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень. Порядок ведення такого реєстру, умови доступу до нього та отримання інформації встановлюються Міністерством юстиції України.
Наказом Міністерства юстиції України № 43/5 від 20 травня 2003 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 травня 2003 року за № 388/7709, було затверджено Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень (далі Положення).
У пункті 1.1. Положення визначено, що Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень - це комп`ютерна база даних, яка створена за допомогою автоматизованої системи і відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення та надання відомостей про виконавчі дії.
Пункт 5.2. Положення передбачав, що з метою забезпечення доступу до інформації Єдиного реєстру сторонам виконавчого провадження у постанові про відкриття виконавчого провадження роз`яснюється таке право, указуються адреса відповідного веб-сайту в мережі інтернет, а також ідентифікатор для доступу до інформації про виконавче провадження та порядок його використання.
Наказом Міністерства юстиції № 2432/5 від 5 серпня 2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 серпня 2016 року за № 1126/29256, затверджено Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження та визнано таким, що втратив чинність наказ Міністерства юстиції України № 43/5 від 20 травня 2003 року «Про затвердження Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 21 травня 2003 року за № 388/7709.
Розділом ХІІ Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження передбачено, що перенесенню до Системи підлягають незавершені виконавчі провадження, відомості про які зареєстровані в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень. Завершені виконавчі провадження підлягають перенесенню до Системи у разі скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого провадження.
З доданих до скарги документів вбачається, що виконавче провадження НОМЕР_1 закінчено 24 листопада 2009 року та знищено у зв`язку із закінченням строку зберігання завершених виконавчих проваджень 
Отже, відомості про виконавче провадження НОМЕР_1 не внесені до Автоматизова-

ної системи виконавчих проваджень, а відтак вимагати від скаржника зазначення у скарзі ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження немає підстав.
Крім того, до скарги доданий витяг з спецрозділу ВП від 10 вересня 2025 року, який містить інформацію про виконавче провадження, номер справи, в якій видано виконавчий документ, реквізити виконавчого документа.
Разом з цим, суддя правильно зазначила, що відповідно до частини 1 статті 450 ЦПК України скарга розглядається у двадцятиденний строк з дня прийняття її до розгляду у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.
У скарзі представник скаржника - адвокат Пирогівський В.В. зазначив, що зі спливом 16 років у скаржника не залишилося жодного документа із справи і він не пам`ятає обставин справи, а лист зав. архівом Дніпровського районного суду міста Києва не містить інформації про справу № 2-3441/09.
Однак, суддею при поверненні скарги без розгляду вказаним обставинам належна оцінка не надана.
Колегія суддів звертає увагу, що право на отримання судового захисту означає, що суб`єкт має право звернутися до суду та матиме право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. Можливість реалізувати вказані права повинна бути забезпечена кожній особі без будь-яких дискримінаційних перепон чи занадто формалізованих ускладнень.
Як зазначалося Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18, справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів. 
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що висновок судді про повернення скарги ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку із її не відповідністю положенням частини 3 статті 448 ЦПК України, є передчасним.
Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Оскільки ухвала судді про повернення скарги ОСОБА_1 без розгляду постановлена з порушенням норм процесуального права, вона підлягає скасуванню з направленням скарги до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 367, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пирогівського Володимира Васильовича задовольнити.
Ухвалу судді Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада 2025 року скасувати, скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) направити до 

Дніпровського районного суду міста Києва для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук