КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2026 року м. Київ

Унікальний номер справи № 752/25837/23
Апеляційне провадження № 22-ц/824/599/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,
суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Данілової Т.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на його користь відшкодування вартості сплаченого ним податку на додану вартість у сумі 17 927, 19 грн, недоплачену частину вартості понесених витрат на ремонтні роботи у сумі 24 859, 00 грн, недоплачену частину вартості понесених витрат на придбання матеріалів для ремонту автомобіля у сумі 3 302, 61 грн, недоплачену частину вартості понесених витрат на придбання запасних частин для ремонту автомобіля у сумі 7 583, 51 грн (т. 1 а.с. 1-4).
В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 вказав, що 10 серпня 2023 року о 08.00 на вул. Вирівській, 13 в м. Конотоп Сумської області сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль «Citroen Berlingo» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), що належить позивачу на праві приватної власності. Зіткнення сталося за вини ОСОБА_2 , яка керувала автомобілем «Volkswagen Passat» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), що був забезпечений страховим полісом ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» № 212153850. Постановою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 серпня 2023 року ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 31 серпня 2023 року ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» за зверненням ОСОБА_1 виплатило позивачу страхове відшкодування у сумі 38 401, 49 грн.
Згідно з калькуляцією (наряд-замовлення № ТМ004989 від 19 жовтня 2023 року, складеного станцією технічного обслуговування ТОВ «Ніко Мегаполіс», вартість ремонту належного позивачу автомобіля «Citroen Berlingo» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) становить, зокрема 48 016, 80 грн - вартість робіт, вартість запчастин, які підлягають заміні, та необхідних матеріалів для ремонту автомобіля - 59 546, 35 грн, із них вартість безпосередньо на самі запасні частини становить 43 116, 00 грн, а на матеріали для ремонту - 16 430, 35 грн. Додатково позивач придбав запасні частини для ремонту, зокрема задній бампер та правий крюк для заднього бамперу на суму 4 000, 00 грн. Загальна сума майнової шкоди, завданої позивачу внаслідок зіткнення, становить 111 563, 15 грн.
23 жовтня 2023 року позивач звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» із заявою про доплату страхового відшкодування, у зв`язку з чим відповідач двома платежами 1 та 21 листопада 2023 року доплатив йому 19 439, 35 грн.
Позивач наголошував, що не погоджується з сумою страхового відшкодування, виплаченою відповідачем, оскільки на роботи по ремонту автомобіля ним було використано 48 016, 80 грн, у тому числі податок на додану вартість в сумі 8 002, 80 грн, на придбання матеріалів для ремонту було використано 16 432, 35 грн, в тому числі ПДВ в сумі 1 301, 19 грн (т. 1 а.с. 1-65).
У відзиві на позов представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» - Сокол Д., враховуючи додаткові пояснення від 06 січня 2025 року, просила позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково, стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування за пошкодження транспортного засобу - «Citroen Berlingo» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) у розмірі 3 942, 55 грн, що становить різницю між виплаченим страховим відшкодуванням та вартістю відновлювального ремонту, розрахованого судовим експертом (т. 1 а.с. 34-38, 124-125).
Відзив представник ОСОБА_3 мотивувала тим, що ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» звернулося до судового експерта для проведення автотоварознавчої експертизи та згідно з висновком експерта № 432.24 судової автотоварознавчої експертизи автомобіля «Citroen Berlingo» (ідентифікаційний номер НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1 ), пошкодженого в дорожньо-транспортної пригоди 10 серпня 2023 року, станом на момент дорожньо-транспортної пригоди, виходячи з наданих замовником вихідних даних, становить 61 720, 57 грн. Тому ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» визнало заявлені позовні вимоги частково у розмірі 3 829, 73 грн, виходячи з вартості відновлювального ремонту розрахованого судовим експертом (61 720, 57 грн) та розміром вже виплаченого страхового відшкодування (57 890, 84 грн). Окрім цього, представник вказала, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс й очікує понести у зв`язку із розглядом цієї справи у Голосіївському районному суді міста Києва складає 6 000, 00 грн, що складається з витрат на проведення експертизи та надання правової допомоги.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року позов ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «ВУСО» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_1 3 942, 55 грн на відшкодування матеріальної шкоди. Стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» в дохід держави 1 211, 20 грн судового збору (т. 1 а.с. 129-134).
21.02.2025 року представник ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» подав заяву про ухвалення додаткового рішення у справі щодо розподілу судових витрат (т. 1 а.с. 137-148).
Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи в районному суді визначено суддю Митрофанову А.О. (т. 1 а.с. 149-152).
Додатковим рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 березня 2025 року поновлено ПрАТ «СК «ВУСО» строк подання заяви про надання доказів, понесених судових витрат, та заяву про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Вусо» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Вусо» судові витрати у розмірі 10 530, 20 грн (т. 1 а.с. 164-167).
Не погодившись з рішенням районного суду, 25 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Київського апеляційного суду із апеляційною скаргою, у якій просив частково скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року та стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на його користь вартість сплаченого ним ПДВ у сумі 17 927, 19 грн (т. 2 а.с. 1-19).
На обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що з рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року не згодний частково, а саме в частині недоплаченої суми коштів, які він сплатив у дохід держави, як податок на додану вартість (т. 2 а.с. 1 зворот).
Як вказав скаржник, ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», знаючи те, що податок на додану вартість не є фінансовою витратою, пов`язаною з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, відмовило йому у відшкодуванні вартості сплаченого ПДВ у сумі 17 927,19 грн. Після надання акту виконаних робіт ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» офіційним листом від 23 жовтня 2023 року та рекомендованим листом через «Укрпошту» вимога не була задоволена, а районний суд не розглянув ці докази, зазначивши лише вимогу та проігнорувавши розгляд пункту 1 позовної заяви щодо стягнення сплаченого ПДВ у сумі 17 927, 19 грн.
Таким чином, апелянт наполягав у своїй скарзі, що районний суд допустив неповне з`ясування обставин у справі та порушення норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» - адвокат Сокол Д.В. просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року - без змін, судові витрати покласти на позивача (т. 2 а.с. 72-74).
У відповіді на відзив апелянт ОСОБА_1 також просив частково скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року та відмовити ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» у розгляді питання щодо правничої допомоги, стягнути з останнього на користь ОСОБА_1 вартість сплаченого ним ПДВ у сумі 17 927, 19 грн (т. 2 а.с. 81-82).

За правилами частини тринадцятої ст. 7, частини першої ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Задовольняючи позов частково, районний суд вказав у своєму рішенні, що згідно з висновком експерта № 8273/24-54 від 09 грудня 2024 року за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи, складеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «Citroen Berlingo» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), спричиненого пошкодженням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу, станом на 10 серпня 2023 року, складає 61 833, 39 грн з урахуванням ПДВ, а, враховуючи, що ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» було виплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування у загальному розмірі 57 890, 84 грн, різниця між виплаченим страховим відшкодуванням та вартістю відновлювального ремонту, розрахованого судовим експертом, складає 3 942, 55 грн, що підлягає стягненню на користь позивача.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Як встановлено судом з матеріалів справи, ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ТОВ «Авентус Лізинг» укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 212153850, за яким страховик взяв на себе зобов`язання у випадку настання страхової події відшкодувати завдану страхувальником шкоду життю, здоров`ю та майну третіх осіб при експлуатації забезпеченого транспортного засобу «Volkswagen Passat» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ). Строк дії договору з 00.00 23 листопада 2022 року по 22 листопада 2023 року включно. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну складає 160 000, 00 грн, безумовна франшиза - 0 грн (т. 1 а.с. 39).
У період дії вищевказаного договору, а саме 10 серпня 2023 року о 08:05 ОСОБА_2 , керуючи забезпеченим транспортним засобом в м. Конотоп по вул. Вирівська не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не обрала безпечну швидкість руху, не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Citroen Berlingo» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_1 . 
Постановою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 серпня 2023 року ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення з вигляді штрафу (т. 1 а.с. 40).
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
24 серпня 2023 року ОСОБА_1 подав до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» письмову заяву на виплату страхового відшкодування та відповідний пакет документів.
25 жовтня 2023 року на адресу ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» надійшли додаткові документи від ОСОБА_1 , які підтверджують факт проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля.
Керуючись вимогами п. 34.4 ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оцінювачем ОСОБА_4 було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу та складено 06.11.2023 року на замовлення ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» звіт №319В_SOS_-230814-264942 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу (т. 1 а.с. 44).
За результатами розгляду поданих документів та проведеної оцінки заподіяних збитків (звіт № 319В_SOS_-230814-264942), ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» було виплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування в загальному розмірі 57 890, 84 грн, в тому числі податок на додану вартість, що підтверджується платіжними інструкціями від 31 серпня 2023 року № 39048 (на суму 38 451, 49 грн (т. 1 а.с. 41)), від 17 листопада 2023 року № 55392 (на суму 12 316, 71 грн (т. 1 а.с. 42)) та від 21 листопада 2023 року № 56012 (на суму 7 122, 64 грн (т. 1 а.с. 43)) (т. 1 а.с. 41-43).
Листом від 21 листопада 2023 року № 4234/2023/вих/2312227 страхова компанія повідомила заявника щодо прийнятого рішення та наведено розрахунок суми виплаченого страхового відшкодування, згідно з яким сума страхового відшкодування складає: 26 981, 55 грн + 66 701, 10 грн - 35 791, 81 грн = 57 890, 84 грн, де 15 155, 00 грн + 11 826, 55 грн = 26 981, 55 грн - вартість робіт та матеріалів, 66 701, 10 грн - вартість запасних частин; 35 791, 81 грн - вартість фізичного зносу на запасні частини (коефіцієнт фізичного зносу - 0, 5366); 57 890, 84 грн - сума страхового відшкодування (т. 1 а.с. 4).
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 09 грудня 2024 року № 8273/24-54, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «Citroen Berlingo» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), спричиненого пошкодженнями внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу, станом на 10 серпня 2023 року складає 61 833, 39 грн з урахуванням ПДВ (т. 1 а.с. 92-98).
Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Стаття 1187 ЦК України регулює питання завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно із частиною першою цієї статті джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (згідно із пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (частина перша статті 1194 ЦК України).
Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі також Закон № 1961-IV), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з ст. 28 Закону № 1961-IV до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, належить, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Відповідно до частини третьої ст. 12 та частини першої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста ст. 81 ЦПК України).
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. При цьому доплата у розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).
Тобто, вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 565/1210/19 (провадження № 61-9485св20) та у постанові від 21 грудня 2020 року у справі № 911/286/20.
Виконавець ТОВ «Ніко Мегаполіс» надав за свої послуги ОСОБА_1 рахунок № 0000014487 від 25 серпня 2023 року на загальну суму 89 635, 96 грн, ПДВ 20% 17 927, 19 грн, а всього з ПДВ 107 563, 15 грн (т. 1 а.с. 14 зворот).
06 вересня 2023 року ОСОБА_1 сплатив на рахунок ТОВ «Ніко Мегаполіс» за рахунком № 0000014487 від 25 серпня 2023 року 60 000, 00 грн (у тому числі ПДВ 10 000, 00 грн), а 19 жовтня 2023 року - 47 563, 15 грн, (у тому числі ПДВ 7 927, 19 грн), відповідно до квитанцій до платіжних інструкції № 380610006 від 06 вересня 2023 року і № 381910014 від 19 жовтня 2023 року (т. 1 а.с. 15, 16).
Згідно з нарядом-замовленням № ТМ004989 Рихтувально-малярні роботи (сегмент ІІ) від 19 жовтня 2023 року між ТОВ «Ніко Мегаполіс» (виконавець) та ОСОБА_1 (замовником, платником), що є актом виконаних робіт, виконавець здійснив роботи щодо ремонту автомобілю Berlingo VP HDi 90 МКПП ХТR (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ) на загальну суму 89 635, 96 грн, ПДВ 20% 17 927, 19 грн, а всього з ПДВ 107 563, 15 грн (т. 1 а.с. 13).
Виходячи з положень п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для визначення розміру страхового відшкодування є розмір шкоди, визначений з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Податок на додану вартість враховується виключно у межах такого розміру оціненої шкоди, при цьому страховик не відшкодовує повну договірну вартість ремонту без урахування зносу, що мало б наслідком компенсацію витрат понад межі шкоди, визначеної відповідно до вимог Закону.
При цьому, як вже зазначалося, рахунок ТОВ «НІКО МЕГАПОЛІС» № 0000014487 від 25 серпня 2023 року сформовано, виходячи з вартості відновлювального ремонту без урахування зносу транспортного засобу, та становить 107 563, 15 грн з нарахованою сумою ПДВ саме на повну суму ремонту. 
Однак за висновком № 8237/24-25 розмір відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 61 833, 39 грн з ПДВ, що і є розміром оціненої шкоди для розрахунку страхової виплати, у яку сума ПДВ вже врахована.
Таким чином, ПДВ вже включено до суми розміру шкоди, що підлягала відшкодуванню страховиком потерпілій особі.
Отже, колегія апеляційного суду встановила, що позивач сплатив на рахунок ТОВ «Ніко Мегаполіс» за наданим рахунком № 0000014487 вартість відновлювального ремонту свого автомобіля «Citroen Berlingo» (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 ) без врахування зносу у розмірі 107 563, 15 грн, у тому числі ПДВ.
Відтак, страховик сплатив ОСОБА_1 суму у розмірі 57 890, 84 грн, в тому числі податок на додану вартість, а оскаржуваним рішенням присуджено суму до стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на корить ОСОБА_1 - 3 942, 55 грн, що разом становить вартість відновлювального ремонту з врахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу станом на 10 серпня 2023 року у розмірі 61 833, 39 грн.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржувалось у частині стягнення суми у розмірі 3 942, 55 грн, то у цій частині таке судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.
Інші доводи апеляційної скарги також не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду, а зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку та тлумаченню норм права на розсуд апелянта.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування - відсутні.
Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і зміни або скасування оскаржуваного рішення суду.
Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що апеляційна скарга на рішення суду від 27 січня 2025 року не містить доводів щодо розподілу судового збору.
Крім того, 29 січня 2026 року ОСОБА_1 в системі Електронний суд подав клопотання про долучення доказів в якому зазначав заперечення проти додаткового рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 березня 2025 року із проханням його скасувати (т. 2 а.с. 42-43). 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2025 року було залишено без руху з підстав несплати апелянтом судового збору (т. 2 а.с. 60-61).
12 лютого 2026 року ОСОБА_1 усунув недоліки апеляційної скарги, сплатив судовий збір, а відтак ухвалами Київського апеляційного суду від 16 лютого 2026 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2025 року і справу призначено до розгляду (т. 2 а.с. 64-67).
Поряд з цим, апеляційну скаргу на додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 березня 2025 року ОСОБА_1 не подавав і не зазначав про скасування додаткового рішення в поданій ним апеляційний скарзі на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2025 року (т. 2 а.с. 1-4, 42-43).
Відповідно до частини першої ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. А відтак, суд апеляційної інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги переглянув законність оскаржуваного рішення районного суду від 27 січня 2025 року та у зв`язку із не оскарженням апелянтом додаткового рішення районного суду від 17 березня 2025 року не переглядав законність останнього. 

Щодо судового збору.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат, понесених у районному суді, та відшкодування позивачеві сплаченого ним судового збору за розгляд справи в апеляційному суді.
На підставі ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати на апеляційний розгляд справи відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року - залишити без змін.
З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова 

В.М. Ратнікова