Справа № 159/40/26
Провадження № 2-о/159/56/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі
головуючого судді - Смалюх Р.Я.,
за участю:
секретаря судового засідання - Клевецької О.М.,
заявника - не з`явився,
заінтересовані особи - не з`явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Голобська селищна рада Ковельського району Волинської області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,

в с т а н о в и в :
У січні 2026 ОСОБА_1 (далі - заявник або ОСОБА_1 ) звернулася із заявою до суду з вимогою встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що заповіт від імені ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений на користь ОСОБА_1 , посвідчений секретарем Радишинської сільської ради зареєстрований в реєстрі - РН №455, який в Спадковому реєстрі (заповіти/спадщина договори) помилково внесений заповідач ОСОБА_2 , належить спадкодавцю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заява мотивована тим, що заявник є спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 . Ще за життя ОСОБА_2 склала заповіт у якому усе своє майно заповіла заявнику - ОСОБА_1 .
Заповіт посвідчений секретарем Радошинської сільської ради Ковельського району Волинської області 11.11.2008, реєстровий номер 455.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мама заявниці ОСОБА_2 (далі - заповідач або спадкодавець). Заявниця звернулася до державної нотаріальної контори із заяво про прийняття спадщини за заповітом, була заведена спадкова справа №150/219. 
Нотаріусом під час перевірки відомостей зі спадкового реєстру було виявлено, що в електронному реєстрі помилково зазначене по батькові матері заявниці (спадкодавиці за заповітом) - ОСОБА_3 , замість вірної - ОСОБА_4 .
У зв`язку з наведеним заявниця не змогла здійснити оформлення спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , у зв`язку з чим змушена звернутися за захистом своїх прав до суду з цією заявою.
Заявниця зверталися з відповідними листами до Голобської селищної ради Ковельского району, Волинської філії ДП «Національні інформаційні системи» із проханням виправити описку у Спадковому реєстрі заповітів, однак їй відмовили у виправленні описки.
На підставі викладеного заявниця вважає, що виправити описку в Спадковому реєстрі щодо зазначення по батькові спадкодавця не у судовий спосіб можливості немає, а тому керуючись положеннями ст. 315 ЦПК України, просить задовольнити її заяву у повному обсязі.
Заінтересована особа пояснень по суті заявлених вимог не надала у заяві про розгляд справи за її відсутності покладалася на розсуд суду.

Ухвалою від 07.01.2026 суд відкрив провадження у справі витребував з Ковельської державної нотаріальної контори інформацію зі спадкового реєстру про заведену спадкову справу після смерті ОСОБА_2 , судове засідання у справі призначив на 19.02.2026.
19.01.2026 до суду надійшла інформаційна довідка зі спадкового реєстру на померлу ОСОБА_2 .
У судове засідання 19.01.2026 заявник та заінтересована особа не з`явились, однак подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Заявник заяву підтримала, просила її задовольнити.
Суд ухвалою від 23.02.2026 розгляд справи відклав, витребував у нотаріуса копії матеріалів спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_2 , судове засідання відклав на 16.03.2026. 
04.03.2026 до суду надійшли витребувані судом копії матеріалів спадкової справи.
16.03.2026 у судове засідання учасники справи не прибули, хоча належно були повідомлені про час, дату і місце проведення судового засідання.
Верховний Суд у своїх постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19) та від 8 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) наголосив, що якщо учасники судового процесу, зокрема сторони чи їхні представники, не з`явилися на судове засідання, але суд дійде висновку, що наявних матеріалів достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, розгляд справи може бути завершено без її відкладення. Основним критерієм для відкладення справи є не відсутність сторони або її представника, а неможливість вирішення спору в межах відповідного судового засідання.
У цій справі суд вважає, що наявних матеріалів достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення, тому вирішення заяви може відбутися без відкладення розгляду справи.
У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася.
Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, яка може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершується розгляд справи у яке не з`явились всі учасники такої справи (постанова КЦС ВС від 30.09.2022 у справі №761/38266/14).

Вивчивши матеріали справи суд встановив такі обставини.
Копією свідоцтва про смерть № НОМЕР_1 підтверджується, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Радошин.
Свідоцтвом про народження № НОМЕР_2 від 29.06.1959 року підтверджується народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , батьками якої є ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .
Копією свідоцтва про укладення шлюбу від 14.07.1979 підтверджується укладення шлюбу 14.07.1979 ОСОБА_5 з ОСОБА_7 , після укладення шлюбу подружжя спільне - ОСОБА_8 . 
Отже, заявник - ОСОБА_1 є рідною дочкою заповідача ОСОБА_2 .
11.11.2008 складений заповіт, яким ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усе своє майно, де б воно не було, і яке буда належати їй на день смерті заповіла ОСОБА_1 , 1959 року народження. Заповіт посвідчений секретарем Радошинської сільської ради Ковельського району Волинської області Василюк Т.М., зареєстровано у реєстрі за №455.
Листом Голобської селищної ради від 07.02.2025 остання звернулася до Волинської регіональної філії ДП «Національні інформаційні системи» з проханням надати офіційну відповідь які причини відхилення заяви про державну реєстрацію заповітів та спадкових договорів від 31.01.2025.
З копії відповіді з системи електронної взаємодії видно, що на заяву Голобської селищної ради від 07.02.2025 було надано відповідь про те, що зміст заяви селищної ради є незрозумілим, а тому відповідь на неї не надавалася.
У відповідь на звернення ОСОБА_1 щодо виправлення відомостей в електронному реєстрі заповітів, а саме виправлення по батькові заповідача ОСОБА_2 , 02.10.2025 Волинська регіональна філія ДП «Національні інформаційні системи» надала відповідь, що порядок ведення й користування Спадковим реєстром, внесення до нього відомостей, а також надання інформації з нього регламентується постановою КМУ від 11.05.2011 №491 «Про затвердження порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів і заведених спадкових справ у Спадковому реєстрі» та Положенням про Спадковий реєстр, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2011 №1810/5.
У відповіді зазначено, що відповідно до п.2.12 Положення у випадку виявлення помилки заявник письмово повідомляє про це Реєстратора, який перевіряє відповідність відомостей у Спадковому реєстрі інформації, наведеній у заповіті, спадковій справі, у заяві про внесення відомостей до Спадкового реєстру. Якщо факт невідповідності інформації підтверджено, реєстратор безоплатно виправляє допущену помилку в день надходження повідомлення та виготовляє новий витяг у порядку у порядку, передбаченому цим положенням.
Також у відповіді заначено, що ДП «НАІС» не є правонаступником Держінформюсту, який вносив відомості до Спадкового реєстру щодо заповіту ОСОБА_2 .
Відповіддю державного нотаріуса Ковельської державної нотаріальної контори від 25.11.2025 ОСОБА_1 повідомлено, що заповіт ОСОБА_2 , який посвідчений секретарем Радошинської сільської ради Ковельського району Волинської області від 11.11.2008 аза №455 у Спадковому реєстрі заповіти (спадкові договори) не зареєстрований, а тому заявнику необхідно звернутися до органу, що здійснював посвідчення заповіту або до суду.
З копій матеріалів спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , видно, що із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_1 у шестимісячний термін.

Згідно із статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
За змістом норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України)
Cуд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до частин першої, другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб (постанова Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21 (провадження № 61-15630св23)).
У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду сформувала такий висновок: «В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».
До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

Звертаючись до суду з відповідною заявою, ОСОБА_1 просить встановити юридичний факт, що заповіт від імені ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений на користь ОСОБА_1 , посвідчений 11.11.2008 року, реєстровий №455, належить спадкодавцю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Частиною 1 ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, які визначені в заповіті.
За положеннями статей 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.
У відповідності до ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.
Відповідно до частин 1, 2, 3 ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.
За положеннями ст.1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.
Відповідності до п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про нотаріат» у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, окрім дій, передбачених у частині першій цієї статті, вчиняють також такі нотаріальні дії: посвідчують заповіти.
Дослідивши копію заповіту від 11.11.2008 складений ОСОБА_2 , суд не встановив описок чи неточностей, які б не давали можливості встановити (ідентифікувати) особу, яка є заповідачем чи особу, яка є спадкоємцем за цим заповітом.
У заповіті зазначено, що заповідачем є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначені дані заповідача співпадають з даними зазначеними у свідоцтві про смерть ОСОБА_2 , а також відповідають даним спадкової справи №150/2019, яка була заведена після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Як вище зазначав суд, факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. 
Встановлення факту, який закріплений у самому змісті заповіту і не оспорюється через помилки в написанні, є «встановленням очевидних речей», що не забезпечує реального захисту прав, а лише дублює вже наявну інформацію.
Також суд враховує положення п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України відповідно до якої суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Встановлення факту належності документу за відсутності таких розбіжностей не передбачено законом, оскільки документ і так є чинним та ідентифікує таку особу.
Отже, суд дійшов висновку, що встановлення судом факту, що заповіт від імені ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений на користь ОСОБА_1 , посвідчений 11.11.2008 року, реєстровий №455, належить спадкодавцю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позбавлений юридичного змісту, адже він закріплений у змісті самого заповіту і додаткового його визнання судом не потребується.

Водночас заявник зазначає, що неточність допущена у Спадковому реєстрі (заповіти/спадкові договори) у написанні по батькові заповідача - ОСОБА_3 замість вірної - ОСОБА_4 .
П орядок ведення й користування Спадковим реєстром, внесення до нього відомостей, а також надання інформації з нього регламентується постановою КМУ від 11.05.2011 №491 «Про затвердження порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів і заведених спадкових справ у Спадковому реєстрі» (далі - Порядок) та Положенням про Спадковий реєстр, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2011 №1810/5 (далі - Положення).
Відповідно до пункту 2.11 розділу II Положення достовірність відомостей, що вносяться до Спадкового реєстру на підставі поданої заяви, забезпечують особи, які вносять такі відомості.
Механізм виправлення технічних помилок чітко визначений пунктом 2.12 розділу II Положення. Згідно з цією нормою заявник у разі виявлення у витязі помилки письмово повідомляє про це Реєстратора, який перевіряє відповідність відомостей у Спадковому реєстрі інформації, наведеній у заповіті, спадковому договорі, спадковій справі, свідоцтві про право на спадщину або у заяві про внесення відомостей до Спадкового реєстру.
Якщо факт невідповідності інформації підтверджено, Реєстратор безоплатно виправляє допущену помилку в день надходження повідомлення та виготовляє новий витяг у порядку, передбаченому цим Положенням.
Відповідно до п. 1.3 Положення реєстраторами Спадкового реєстру (далі - Реєстратор) є: 
1.3.1. Державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, що мають доступ до Спадкового реєстру через інформаційну мережу Мін`юсту щодо посвідчених заповітів, спадкових договорів, а також змін до них, скасування заповітів та розірвання спадкових договорів, заведених спадкових справ, а також змін до них, та виданих свідоцтв про право на спадщину.
1.3.2. Державне підприємство "Національні інформаційні системи" та його регіональні філії щодо:
заповітів, посвідчених посадовими особами органів місцевого самоврядування;
заповітів, спадкових договорів, посвідчених консульськими установами України, а також змін до них, скасування заповітів та розірвання спадкових договорів, заведених такими установами спадкових справ та виданих ними свідоцтв про право на спадщину;
заповітів, посвідчених (складених та/або прийнятих на зберігання) і зареєстрованих в іноземних державах згідно з Конвенцією, запити про реєстрацію яких в Україні на прохання заповідача подані Мін`юсту, а також змін до них, скасування заповітів та розірвання спадкових договорів.
1.3.3. Посадові особи органу місцевого самоврядування, що мають доступ до Спадкового реєстру через інформаційну мережу Мін`юсту щодо заведених спадкових справ та виданих свідоцтв про право на спадщину.
Отже, суд дійшов висновку, що наявність помилки в зазначенні по батькові заповідача, в Спадковому реєстрі, при правильному зазначенні цих даних у самому заповіті є технічною помилкою Реєстратора. На підставі п. 2.12 Положення про Спадковий реєстр, така помилка підлягає безоплатному виправленню в день звернення на підставі письмового повідомлення заінтересованої особи. Відтак заявнику необхідно звернутися до нотаріуса, який здійснював реєстрацію заповіту (або до будь-якого іншого нотаріуса/архіву, якщо Реєстратор, що вносив запис, припинив діяльність).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку про те, що заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що заповіт від імені ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений на користь ОСОБА_1 , посвідчений секретарем Радишинської сільської ради зареєстрований в реєстрі - РН №455, який в Спадковому реєстрі (заповіти/спадщина договори) помилково внесений заповідач ОСОБА_2 , належить спадкодавцю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 2, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 247, 263-265, 315 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що заповіт від імені ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений на користь ОСОБА_1 , посвідчений секретарем Радишинської сільської ради зареєстрований в реєстрі за №455, який в Спадковому реєстрі (заповіти/спадщина договори) помилково внесений заповідач ОСОБА_2 , належить спадкодавцю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників :
Заявник - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 );
Заінтересована особа - Голобська селищна рада Ковельського району Волинської області (45070, Ковельський район, с. Голоби, вул. Ковельська, буд. 1; ЄДРПОУ 04333141).
Повне судове рішення складене 16.03.2026.

Головуючий: 	Р. Я. СМАЛЮХ