ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2026 року місто Київ.
Справа № 940/1831/25
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6537/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Судді-доповідача: Желепи О.В.,
суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах  ОСОБА_2 на рішення Тетіївського районного суду Київської області  від 1 грудня 2025 року (у складі судді Мандзюка С.В., повне рішення складено 03.12.2025 року)
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором
ВСТАНОВИВ
Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (надалі по тексту - ТОВ «Укр Кредит Фінанс») звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 1355-2234 від 29.02.2024 у розмірі 64238,22 гривень та понесені судові витрати у розмірі 2422,40 грн.
Позовна заява обґрунтована тим, що 29.02.2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_2 за допомогою веб-сайту (navse.in.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в межах якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1355-2234.
Відповідно до умов цього договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу ОСОБА_2 кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту - 15000,00 грн, строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; комісія за видачу кредиту - 15,00 % від суми кредиту; знижена % ставка - 1,20 % в день; стандартна % ставка - 1,50 % в день.
Як зазначено, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виконано взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов договору.
Натомість, відповідачем ОСОБА_2 порушені взяті на себе договірні зобов`язання, внаслідок чого станом на 26.08.2025 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 68039,92 грн. Разом з тим, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» прийняло рішення про можливість застосування до відповідача Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 3801,70 грн за умови погашення ОСОБА_2 решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 64238,22 грн.
З огляду на вищезазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 не повну суму заборгованості, а лише її частину, зокрема 64238,22 грн, з яких: 14093,22 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 50145,99 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Рішенням Тетіївського районного суду Київської області  від 1 грудня 2025 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1355-2234 від 29.02.2024 у розмірі 51488 гривень 22 копійок та понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1941 гривня 55 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача 31 грудня 2025 року подав через систему «Електронний суд» до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення, та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим що оскаржуване рішення ухвалено в порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що нарахована сума по відсоткам не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів, оскільки в рази перевищує тіло кредиту, а також суперечить ч.3 ст. 509, ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦПК України, принципам розумності та добросовісності, а відтак є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитної установи.
Зазначає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані позивачем до суду Правила акціїта Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними.
Вважає, що наявність комісії вимагає зазначення в кредитному договорі переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням/поверненням кредиту, що надаються позичальнику, адже само по собі надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку/ фінансової установи, й виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.
Вказує, що позивач здійснював нарахування відсотків за ставками (ставкою) - 1,20% та 1,50 %, що перевищувало максимально допустимий розмір щоденної відсоткової ставки, визначений законодавством.
Зазначає, що суду слід застосувати вимогу ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо тлумачення неясних умов договору на користь споживача, оскільки стягнення заборгованості має ґрунтуватися на чітко визначених сторонами умовах, а саме сумі кредиту 15 000,00 гривень та строку 14 днів. Слід відхилити завуальовані умови, які дозволяли кредитодавцю виходити за межі узгодженого строку та нараховувати непропорційно значні платежі, оскільки це суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності. Додатково зазначає, що у спірних правовідносинах підлягає застосуванню норма п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», який передбачає можливість зменшення нарахованої заборгованості за процентами.
Вважає, що в наданій до справи копії кредитного договору визначаються фактично два строки, в межах який здійснюється повернення отриманих позичальником грошових коштів.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.
4 лютого 2026 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив позивача, яким просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Зазначає, щона підтвердження укладання кредитного договору було надано до суду електронний доказ (роздруківка тексту кредитного договору) , підписаний одноразовим ідентифікатором «C8717». Зазначає, що матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі.
Звертає увагу, що сторонами у Договорі було передбачено, що базовий період - строк (період) протягом якого боржник (позичальник) зобов`язаний сплачувати саме відсотки за користування кредитом (в даному випадку - 14 днів), який він сам обирає при заповненні заявки на отримання грошових коштів. А строк кредитування - строк на який видаються грошові кошти Позичальнику, якими він може користуватися (в даному випадку - 300 днів). Проценти визначені у договорі жодним чином не суперечать вимогам законодавства . умовами договору та погодився із ними.
Звертає увагу, що з наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що він відповідає вимогам Закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, з нього вбачається основний борг, нараховані відсотки, сума платежу та залишок нарахованих не погашених відсотків відповідачем. 
Вказує, що п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» має місце щодо застосування до вимог про нарахування пені, а не до всіх умов Договору. Разом з тим Товариством не здійснюється будь-яких нарахувань (штраф, пеня) за порушення умов договору, а відтак і відсутні порушення норм закону, що визначені в п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів».
Зазначає, що на дату укладення Кредитного договору від 29.02.2024 року діяли законодавчі обмеження, згідно з якими максимальний розмір денної процентної ставки не міг перевищувати 2,50%. Договір було укладено саме в цей перехідний період (з 24.12.2023 по 22.04.2024 включно), тому встановлена в договорі денна процентна ставка відповідала чинним вимогам законодавства та не перевищувала передбаченого граничного значення.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд першої інстанції встановив, що 29.02.2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_2 за допомогою веб-сайту (navse.in.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в межах якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1355-2234.
Цей договір укладено у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором, згідно із Законом України «Про електронну комерцію».
Судом встановлено, що відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор C8717 для підписання кредитного договору № 1355-2234 від 29.02.2024, на підтвердження ознайомлення з Правилами надання споживчих кредитів, з Паспортом споживчого кредиту та Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором №1355-2234 від 29.02.2024 (графік платежів за договором), які є невід`ємною частиною договору.
На підтвердження цих обставин, позивачем надано моніторинг дій користувача в інформаційно-телекомунікаційній системі при укладанні договору №1355-2234 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_2 , який відображає послідовність всіх дій сторін в хронологічному порядку.
Відповідно до п. 15 постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)» від 03.11.2021 №113, договір, що укладається у вигляді електронного документа, підписується сторонами в порядку, визначеному законодавством України. Примірник такого договору споживача повинен містити кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника кредитодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу та/або кваліфіковану електронну печатку кредитодавця з кваліфікованою електронною позначкою часу, накладену уповноваженим працівником кредитодавця.
У розділі 12 «Реквізити сторін» договору №1355-2234 від 29.02.2024 зазначено, що договір підписано від імені позивача ОСОБА_3 кваліфікованим електронним підписом директора кредитодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу.
Згідно з протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису від 24.10.2025, договір підписаний ОСОБА_3 електронною печаткою ТОВ «Укр Кредит Фінанс», також зазначено час та дату підпису, а саме: 23:33:11 29.02.2024.
Суд враховує, що час та дата підпису договору у протоколі співпадає з часом та датою, зазначеними у договорі.
Водночас встановлено, що відповідно до розділу 12 «Реквізити сторін» договору №1355-2234 від 29.02.2024 відповідач ОСОБА_2 підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором C8717.
Своїм підписом на договорі відповідач також підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати.
Згідно з пунктом 11.1 договору, цей договір та правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови договору та надання кредиту. Укладаючи цей договір, позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з правилами на вебсайті Кредитодавця, повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись умов цього договору, а тому добровільно та свідомо укладає цей договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним.
Пунктом 11.3 договору позичальник даним підтверджує, що до укладення договору уважно ознайомився з текстом цього Договору та Правилами, а також отримав від Кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та статтями 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування» на вебсайті Кредитодавця, що забезпечує вірне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.
Відповідно до умов розділу 4 Правил відкриття кредитної лінії, відповідач акцептував оферту (заповнюючи заявку на сайті товариства, добровільно та з розумінням настання юридичних прав та обов`язків, зазначив інформацію про себе, реквізити банківської карти, на рахунок якої бажав отримати кредит, тим самим підтвердив своє ознайомлення, погодження і зобов`язання неухильно дотримуватися Правил.
Відповідно до умов Договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу ОСОБА_2 кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту - 15000,00 грн, строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; комісія за видачу кредиту - 15,00 % від суми кредиту; знижена % ставка - 1,20 % в день; стандартна % ставка - 1,50 % в день.
ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виконало взяті на себе зобов`язання за договором, а саме надало відповідачу ОСОБА_2 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором.
На підтвердження укладення договору з відповідачем ОСОБА_2 , а саме надання коштів за кредитним договором, позивач надав довідку про перерахування суми кредиту № 1355-2234 від 29.02.2024, а також інформацію, викладену у листі АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів Liq Pay на підставі договору № 4010 від 02.12.2019, якою підтверджується ідентифікація платежу № 2431817409 за договором № 1355-2234 від 29.02.2024 в сумі 15000,00 грн, здійсненого на банківську картку НОМЕР_1 , яка згідно з договором, належить відповідачу та зазначено у ньому, як номер особистого електронного платіжного засобу у розділі 12 договору.
На виконання ухвали Тетіївського районного суду Київської області від 30 жовтня 2025 року АТ «Універсал банк» надано інформацію щодо зарахування коштів у сумі 15000,00 гривень на картку № НОМЕР_1 , яка надана ОСОБА_2 .
Відповідач ОСОБА_2 скористався кредитними коштами, але не виконує належним чином зобов`язання за договором, внаслідок чого, відповідно до наданого ТОВ «Укр Кредит Фінанс» розрахунку, заборгованість за договором № 1355-2234 від 29.02.2024 станом на 26.08.2025 становить 68039,92 грн, з яких: 14093,22 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 53946,70 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Разом з тим, враховуючи Програму лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості відповідачу за нарахованими процентами у сумі 3801,70 грн, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» просить стягнути з відповідача лише частину заборгованості, зокрема 64238,22 грн, з яких: 14093,22 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 50145,00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем надано належні та допустимі докази щодо укладення між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем ОСОБА_2 договору про відкриття кредитної лінії № 1355-2234 від 29.02.2024 та отримання ОСОБА_2 кредиту в сумі 15000,00 грн. Водночас, перевіряючи правомірність нарахування відсотків за користування кредитними коштами за укладеним між сторонами кредитним договором, суд дійшов висновку про здійснення перерахунку процентів за користування кредитом, виходячи з максимально допустимої процентної ставки 1% на день за період кредитування, визначений позивачем у розрахунку (в межах строку договору).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення відповідає.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, провадження № 61-7203 св 20, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, провадження № 61-8449св19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Водночас одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Крім того, згідно з ст. 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний підпис - дані в електронній формі, які додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язані та призначені для ідентифікації підписувача цих даних.
Таким чином, підписавши 29.02.2024 року з ТОВ «Укр кредит фінанс» договір про відкриття кредитної лінії № 1355-2234 продукту «На все» про надання коштів на умовах споживчого кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором C8717, ОСОБА_2 добровільно погодився у письмовому вигляді на умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання та відсотки за користування кредитом. 
Аналогічний висновок викладено й у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року по справі № 284/157/20-ц та від 12 січня 2021 року по справі №524/5556/19.
Із наведеного алгоритму убачається, що без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19.
Крім того, фактичне отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 15000,00 грн, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк», свідчить про прийняття ОСОБА_2 пропозиції кредитодавця та виконання договору зі сторони кредитодавця, а також про усвідомлене користування відповідачем наданими фінансовими послугами.
За таких обставин колегія суддів робить висновок, що між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, а саме щодо предмета договору, розміру кредиту, процентної ставки, строку кредитування та порядку виконання зобов`язань.
Відповідач, підписавши договір та Паспорт споживчого кредиту в електронній формі, підтвердив своє ознайомлення з умовами договору та погодився з ними, а у разі незгоди з викладеними умовами мав право відмовитися від укладення договору та отримання кредиту, чим не скористався.
Щодо доводів апеляційної скарги про неправомірне нарахування відсотків за користуванням кредиту, то вони є безпідставними.
Укладаючи кредитний договір № 1355-2234 від 29.02.2024 сторони погодили наступні умови:
Відповідно до пунктів 4.6 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту та до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 1,50 % за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом усього строку дії цього договору, за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за зниженою ставкою).
Знижена процентна ставка становить 1,20 % за кожен день користування кредитом, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов договору (п.10.2)
Заявлений строк користування кредитом, який складає 14 днів, і нараховані за цей період проценти, на стягнення яких і погодився ОСОБА_2 , є обраним позичальником строком користування кредитом, протягом якого може бути використано право користування кредитом за зниженою процентною ставкою.
Відповідно до пункту 4.9. кредитного договору строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 24 грудня 2024 року, строк дії договору є рівним строком кредитування.
Отже базовий період період (строк) протягом якого боржник (позичальник) буде сплачувати саме 1,20 % проценти за користування кредитом (в даному випадку 14 днів), а строк кредитування строк на який видаються грошові кошти позичальнику, якими він може користуватися (в даному випадку 300 днів до 24 грудня 2024 року) і за який нараховуються проценти в розмірі 1,50 % за кожен день користування кредитом (стандартна процента ставка).
Базовий період (14 днів) та загальний строк кредитування 300 днів(строк, протягом якого позичальник зобов`язаний повернути всю суму кредиту та сплатити відсотки, не суперечать одна одній, а є різними складовими договірної моделі: базовий період > пільгові умови; загальний строк > зобов`язання щодо повернення.
Відповідно до пункту 2.3. договору для мінімізації загальних витрат позичальника за кредитом кредитодавець рекомендував позичальнику здійснити повне погашення кредиту протягом перших 140 днів з дати отримання кредиту, згідно з розрахунком у вигляді таблиці, відображеної у договорі.
Крім того пунктом 4.11. договору передбачено орієнтовну вартість кредиту.
Таким чином сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити ОСОБА_2 у межах строку кредитування з 29 лютого 2024 року по 24 грудня 2024 року за користування кредитними коштами.
При цьому як видно з розрахунку заборгованості кредитодавцем здійснювалося нарахування за процентами за користування кредитом (згідно з пунктами 4.6, 10.2 кредитного договору) в строк договору (відповідно до пункту 4.9. договору), що погоджений між сторонами.
Отже нарахування процентів за користування кредитом протягом 300 днів є правомірним, яке підтверджується умовами кредитного договору та доказами кредитної заборгованості.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона відповідачів також посилались на відсоткову ставку, що є завищеною та не відповідає чинному законодавству.
22 листопада 2023 року був прийнятий Закон України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Закон набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Вказаним Законом було внесено зміни та доповнення, зокрема, до Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування».
Так, ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
При цьому, пунктом 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Національним банком України у листі від 20 лютого 2024 року «Щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування» надано роз`яснення щодо застосування Закону № 3498-ІХ, а також п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» з метою недопущення порушення прав споживачів. Так, у пункті 2 вказаного листа щодо максимального розміру денної процентної ставки Національним банком України роз`яснено, що «відповідно до пункту 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону про споживче кредитування тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто до 20 серпня 2024 року включно, встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22 квітня 2024 року включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року включно).
Враховуючи, що договір про надання грошових коштів у позику укладено між сторонами 29 лютого 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», то на спірні правовідносини поширюються вищезазначені обмеження щодо розміру процентної ставки.
Відтак, за період з 29 лютого 2024 року по 24 квітня 2024 року відсотки нараховувались за ставкою 1,2%, а з 25.04.2024 року по 20 серпня 2024 року відсотки нараховувались за ставкою 1,5% що не перевищує максимальний розмір денної процентної ставки, визначений Законом. 
З 21 серпня 2024 року по 24 грудня 2024 року проценти повинні були нараховуватись відповідно до частини 5 статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" за денною ставкою 1%.
Разом з тим судом першої інстанції здійснено перерахунок процентів за користування кредитом, виходячи з процентної ставки 1% на день за весь період кредитування. Враховуючи, що рішення суду першої інстанції стороною позивача оскаржено не було, суд апеляційної інстанції не переглядає рішення у даній частині, з огляду на принцип заборони повороту до гіршого (недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення).
Щодо посилання апеляційної скарги на непропорційнійсть розміру відсотків до тіла кредиту, то апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Однак, відсотки, які просив стягнути з відпоідача позивач не є платою за неналежне виконання умов Кредитного договору, в розумінні ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування» так як нараховувалися за користування кредитним коштами протягом строку кредитування згідно з умовами Кредитного договору.
Щодо посилання на постанову Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23, то апеляційний суд звертає увагу, що дані справи не є тотожними, а відсоткова ставка, яка була погоджена сторонами, становила 2% та 3%, що є значно більшою, в порівнянні до відсоткової ставки, що була застосована судом першої інстанції (1%).
Щодо доводів апеляційної скарги про нікчемність умов договору щодо сплати комісії.
Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.
Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, завтерджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за отримання кредиту.
Сплата комісії за надання кредиту передбачена умова кредитного договору п. 4.7, який підписаний відповідачем, а відтак погоджений нею.
Інші доводи наведені в апеляційній скарзі зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно оцінки зібраних у справі доказів, зокрема доказів, поданих позивачем на підтвердження його доводів про наявність укладеного з відповідачем кредитного договору та розміру заборгованості, проте не спростовують їх.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.
Суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.
Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, підстави для компенсації відповідачеві понесених на стадії апеляційного перегляду справи судових витрат - відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в інтересах  ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Тетіївського районного суду Київської області  від 1 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О.В. Желепа 

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова