Справа №541/5056/25 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" лютого 2026 р. Шишацький районний суд Полтавської області в складі:
головуючого – судді Сиволапа Д.С., 
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в селищі Шишаки Полтавської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
21 січня 2026 року з Миргородського міськрайонного суду Полтавської області до Шишацького районного суду Полтавської за територіальною підсудністю надійшла позовна заява ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 13476,80 грн.
Заява обґрунтована тим, що 20.09.2019 між АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2026174746.
На виконання умов договору АТ «ОТП БАНК» надало ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 8500 грн.
24.03.2023 між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» укладено договір факторингу № 24/03/23, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 2026174746 від 20.09.2019 перейшло до ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ».
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2026174746 від 20.09.2019 в сумі 13476,80 грн., з яких: 8500 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 4976,80 грн. - заборгованість за відсотками. 
Оскільки ОСОБА_1 умови кредитного договору не виконав в повному обсязі, грошові кошти не повернув ні первісному кредитору, ні позивачу, останній посилаючись на норми ЦК України, просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 13476,80 грн. та судові витрати у справі. 
Ухвалою суду від 21 січня 2026 року відкрито провадження і на підставі п.2 ч.6 ст. 19, п. 1. ч. 1 ст. 274 ЦПК України визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та роз`яснено останнім їх права, зокрема, право відповідача на відзив. 
У відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128, п.5 ч.6 ст. 272 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений судом про справу з направленням йому за зареєстрованим місцем проживання копії ухвали про відкриття провадження у справі.
У визначений судом строк відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило. 
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проведено судом без повідомлення сторін за наявними матеріалами позовної заяви.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 20.09.2019 на підставі поданої заяви на отримання кредиту між АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2026174746, за умовами якого відповідач на придбання смартфону отримав кредит в сумі 8500,00 грн. з кінцевим строком повернення 20.03.2020 під 0,1 % річних (а.с.131-132). 
Відповідно до п. 1.3 договору, повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтентних платежів на рахунок погашення боргових зобов`язань, реквізити якого визначені у додатку № 1 до Кредитного договору (а.с.132).
З матеріалів справи вбачається, що кредитодавець виконав умови договору, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірах та строки, встановлені у договорах.
Разом з тим, в порушення умов договору відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за кредитним договором не виконував належним чином.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику.
Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч.ч.1-2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
24.03.2023 між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» укладено договір факторингу № 24/03/23 (а.с.141-145).
На виконання умов договору ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» сплатило АТ «ОТП БАНК» 7 155 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 46 від 24.03.2023 (а.с.149).
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 (під № 7556 в реєстрі) за кредитним договором № 2026174746 від 20.09.2019 в сумі 13476,80 грн., з яких: 8500 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 4976,80 грн. - заборгованість за відсотками (а.с.140). 
Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно приписів ст.ст. 514 та 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Як установлено судом з матеріалів справи, укладений договір факторингу є чинним та позивач правомірно набув право вимоги до відповідача за кредитним договорам в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Суд вважає, що обставини, на які посилається позивач в частині надання кредиту відповідачу та стягнення з останнього процентів за надання кредиту, підтверджуються належними та допустимими доказами, дослідженими судом в судовому засіданні, в той же час відповідачем не надано жодних належних доказів, що підтверджують необґрунтованість чи безпідставність позовних вимог. 
Так само відповідач не висловив й жодних заперечень щодо змісту позовних вимог, а також доказів якими вони обґрунтовуються.
За таких обставин позовні вимоги підлягають повному задоволенню і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути кредитну заборгованість на загальну суму 13476,80 грн.
Що стосується розподілу судових витрат, то суд робить наступні висновки. 
Так, відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно платіжної інструкції при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки позовні вимоги повністю задоволено судом, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягає вся сума судового збору.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн., суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 20 вересня 2018 року по справі № 751/3840/15-ц.
Так, у матеріалах справи міститься: копія договору про надання правової допомоги № 43115064 від 01.07.2025, додаткова угода до договору про надання правничої допомоги, копія акту наданих послуг від 25.12.2025 на суму 5000 грн., копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копія платіжної інструкції від 25.12.2025 (а.с.119,128-130,146,148, 164).
На думку суду, витрати позивача на професійну допомогу є документально підтвердженими. Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідачем не подавалося, хоча відповідно до положень частин 5, 6 ст. 137 ЦПК України саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності
У своїй Постанові від 13 березня 2025 року у справі № 275/150/22 (провадження № 61-13766св24) Верховний Суд висловив позицію про те, що саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони.
Таким чином, суд позбавлений можливості зменшення заявлених судових витрат на правничу допомогу за власною ініціативою та вважає необхідним стягнути їх з відповідача на користь позивача в заявленому останнім розмірі (5000 грн.). 
Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у загальному розмірі 7422,40 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 19, 141, 264-265, 268, 274, 279, 353 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» (код ЄДРПОУ 43115064, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, 9) заборгованість за кредитним договором № 2026174746 від 20.09.2019, що був укладений між Акціонерним товариством «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 , в сумі 13476 (тринадцять тисяч чотириста сімдесят шість) грн. 80 коп. та судові витрати у розмірі 7422 (сім тисяч чотириста двадцять дві) грн. 40 коп., а всього стягнути 20899 (двадцять тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять) грн. 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Полтавської апеляційного суду в 30-ти денний строк з дня його підписання. 

Головуючий - суддя Д.С. Сиволап