Справа № 471/1208/25
Провадження №2/471/103/26 
Номер рядка звіту 69
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
(заочне)

"25" лютого 2026 р.Братський районний суд Миколаївської області
у складі: головуючого - судді Жили Н.М.,
за участю секретаря – Холоденко І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Братське Вознесенського району Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем мають спільну дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син проживає з нею та повністю перебуває на її утриманні, так як між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо добровільної сплати відповідачем аліментів на утримання сина. Відповідач ухиляється від виконання свої обов`язків, в добровільному порядку не надає кошти на утримання малолітньої дитини, хоча має таку можливість, як військовослужбовець. Вона самостійно намагається матеріально забезпечити сина, доглядати та виховувати неповнолітнього сина, а також виконувати всі інші обов`язки покладені на неї законом та необхідні для належного утримання дитини. Вважає, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, але самостійно забезпечити такий рівень вона не може. На її думку, відповідач, який є військовослужбовцем, непрацездатних членів сім`ї на утриманні немає, має можливість сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу). Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття.
В судове засідання позивач не з`явилася, однак надіслала до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а. с. №34 ).
Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судовими повістками, надісланими йому рекомендованим листами з повідомленням, які останній отримав, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. № 18,33). Причину неявки суду не повідомив. Відповідач відзиву на позов не надав, з будь-якими клопотаннями та заявами до суду не звертався.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; в судовезасідання не з`явився без повідомлення причин неявки, не подав відзив на позовну заяву, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає можливим ухвалити у вищевказаній цивільній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Оскільки в судовез асідання не з`явились всіучасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Під час розгляду справи по суті встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 03 червня 2014 року виконавчим комітетом Клесівської селищної ради Сарненського району Рівненської області (а. с. № 7).
Як зазначає позивач в позовній заяві, син проживає з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Самостійно забезпечити дитині належний рівень життя вона не має можливості. 
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. 
За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. 
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошові й сумі за вибором того з батьків або інших законни представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України).
Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
За таких обставин, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 
Такого висновку суд приходить з урахуванням того, що відповідач є батьком малолітньої дитини і зобов`язаний виконувати свій обов`язок як батька, утримувати дитину до досягнення нею повноліття, встановлений ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Відповідачем не надано суду доказів, які б свідчити про неможливість сплати ним аліментів через стан його здоров`я або з інших причин, а також не наддав доказів перебування на його утриманні інших осіб. 
Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішеньу справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 1331,20 гривень, оскільки позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору у справах про стягнення аліментів.
Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. ст. 141, 180, 181, 182, 183, 191 СК України, ст. ст. 4, 10-13, 76, 81, 83, 89, 141, 229, 258, 259, 263 -265, 273, 430 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, задовольнити. 
Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 жовтня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнутиз ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави судовий збір в сумі 1331,20 гривень (одна тисяча триста тридцять одна гривня двадцять копійок).
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцятиднів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївськог оапеляційного суду протягом тридцятиднів з дня його проголошення.
Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя 		  Жила Н. М.