ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 927/413/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Рогач Л. І. - головуюча, Краснов Є. В., Мачульський Г. М.,
за участю секретаря судового засідання - Салівонського С. П.,
представників учасників справи:
позивача - Печерного С. Л.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Терравітал"
на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.08.2025
(суддя Романенко А. В.)
та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2025
(судді Сибіга О. М., Гончаров С. А., Тищенко О. В.)
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Терравітал"
до 1) Остерської міської ради, 2) Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Євминка"
про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним договору оренди землі.
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог
1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Терравітал" (далі - ТОВ "Терравітал", позивач, скаржник) звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Остерської міської ради (далі - Міськрада, відповідач-1) та Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Євминка" (далі - СГВК "Євминка", відповідач-2), в якому просило:
- визнати незаконним та скасувати рішення Євминської сільської ради Козелецького району Чернігівської області від 20.08.2019 (правонаступником якої є Міськрада);
- визнати недійсним договір оренди землі, укладений 21.08.2019 між Євминською сільською радою та СГВК "Євминка".
1.2. Позовні вимоги обґрунтовані протиправним вибуттям зі строкового оплатного користування позивача земельних ділянок (невитребуваних паїв, у тому числі ріллі площею 100,5457 га), наданих йому в оренду за чинним розпорядженням Козелецької районної державної адміністрації від 22.12.2018 № 892, на підставі якого Козелецька районна державна адміністрація та позивач уклали договір оренди землі від 29.12.2018 зі строком дії 25 років.
2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій
2.1. Козелецька районна державна адміністрація Чернігівської області (орендодавець) та ТОВ "Терравітал" (орендар) 29.12.2018 уклали договір оренди землі, за умовами якого:
- орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельні ділянки - невитребувані (нерозподілені) земельні частки (паї) до часу їх витребування власниками, за цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за кадастровими номерами (згідно з додатком № 2), що розташовані на території Євминської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. В оренду передаються земельні ділянки загальною площею 323,4552 га, в тому числі рілля - 100,5457 га, сіножаття - 147,4860 га, пасовища - 75,4235 га (пункти 1, 2);
- договір укладено строком на 25 років. Після закінчення строку його дії, орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (пункт 8).
2.2. На підтвердження передачі в оренду ТОВ "Терравітал" земельних ділянок (ідентифікованих у додатку № 2 до договору від 29.12.2018) підписано двосторонній акт приймання-передачі земельних ділянок в оренду, за яким позивач у строкове оплатне користування отримав від Козелецької районної державної адміністрації Чернігівської області земельні ділянки (невитребувані (нерозподілені) земельні частки (паї)) загальною площею 323,4552 га, з них: рілля - 100,5457 га, сіножаття - 147,4860 га, пасовища - 75,4235 га. 
2.3. Євминська сільська рада Козелецького району Чернігівської області 20.08.2019 прийняла рішення "Про передачу в оренду невитребуваних земельних ділянок (паїв) та укладення договору оренди невитребуваних паїв з СВК "Євминка", яким надано дозвіл на передачу в оренду невитребуваних земельних ділянок (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 100,9569 га, з них: ріллі - 100,9569 га на території Євминської сільської ради та вирішено укласти договір оренди невитребуваних паїв загальною площею - 100,9569 га, з них ріллі - 100,9569 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно з додатком 1, терміном на 10 років.
2.4. Євминська сільська рада (орендодавець) та СГВК "Євминка" (орендар) 21.08.2019 уклали договір оренди землі, за умовами якого:
- орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування невитребувані земельні ділянки (паї) сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Євминської сільської ради Козелецького району Чернігівської області (пункт 1);
- в оренду передаються невитребувані земельні ділянки (паї) загальною площею 100,9569 умовних кадастрових гектарів, у тому числі ріллі - 100,9569 га; кадастрові номери та площі ділянок визначені в додатку № 1 до договору (пункт 2);
- договір укладено на 10 років (пункт 8).
2.5. На підставі акта приймання-передачі від 21.08.2019 орендодавець передав, а орендар прийняв у користування невитребувані земельні ділянки (паї) загальною площею 100,9569 га, в тому числі: рілля - 100,9569 га, які знаходяться на території Євминської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. 
2.6. Позивач наполягає, що укладення відповідачами договору оренди землі від 21.08.2019 призвело до протиправного вибуття з його користування спірних земельних ділянок (невитребуваних паїв, у тому числі ріллі площею 100,5457 га), наданих йому в оренду за чинним розпорядженням Козелецької районної державної адміністрації від 22.12.2018 № 892, на підставі якого між Козелецькою районною державною адміністрацією та позивачем укладено договір оренди землі від 29.12.2018 зі строком дії 25 років.
3. Короткий зміст судових рішень
3.1. Господарський суд Чернігівської області рішенням від 25.08.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2025, у задоволенні позову відмовив.
3.2. Суди виходили з того, що:
- оскарження рішення органу місцевого самоврядування про надання в оренду земельної ділянки іншому користувачу є неналежним способом захисту, оскільки таке рішення вже реалізоване шляхом укладення відповідного договору оренди, а тому не створює для орендаря жодних правових наслідків, як не створить їх і його скасування. Отже, задоволення позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Євминської сільської ради після його виконання (реалізації) не призведе до поновлення прав позивача на земельні ділянки;
- позивач не виконав обов`язок з реєстрації речового права (права оренди) відносно спірних земельних ділянок і не довів наявність у нього речових прав (права оренди) на спірні земельні ділянки, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, вимога про визнання недійсним договору оренди в разі наявності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про речове право іншого користувача не забезпечує відновлення порушеного права заявника.
3.3. Апеляційний господарський суд, посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 914/2179/19, додатково зазначив, що договір оренди від 29.12.2018, укладений Козелецькою районною державною адміністрацією Чернігівської області та позивачем, у Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) не зареєстровано і відмітки про таку реєстрацію договір від 29.12.2018 не містить.
4. Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування
4.1. ТОВ "Терравітал" подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.08.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2025, в якій просить їх скасувати у частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 21.08.2019 між Остерською міською радою та СГВК "Євминка" та прийняти в цій частині нове рішення, яким цю позовну вимогу, задовольнити; в іншій частині рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.08.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2025 залишити без змін.
4.2. Скаржник звернувся до Верховного Суду з підстав, визначених у частині другій статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у випадках, передбачених пунктами 1, 2 цієї частини статті.
4.3. Обґрунтовуючи наявність випадку касаційного оскарження судових рішень, визначеного пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник вказує, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували статті 11, 203, 627, 638, 639, 640, 759, 792 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статтю 93 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) без урахування висновку щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2023 (у тексті касаційної скарги помилково вказано 2025 рік) у справі № 357/8277/19 та від 06.03.2024 у справі № 902/1207/22 щодо права орендаря за первинним договором оренди земельної ділянки на захист свого права.
4.4. Скаржник вказав, що, враховуючи, що договір оренди землі з ним укладено строком на 25 років, то за умови задоволення судом позовної вимоги у цій справі про визнання недійсним оскаржуваного договору, укладеного відповідачами, позивач зміг би зареєструвати своє право оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, адже на момент набрання відповідним судовим рішенням про задоволення позову в цій частині законної сили позивач мав би чинне право оренди за договором оренди землі.
4.5. Обґрунтовуючи наявність випадку касаційного оскарження судових рішень, визначеного пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник вказує на необхідність відступу від правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 914/2179/19, оскільки, як зазначає скаржник, законодавством не передбачено обов`язкової державної реєстрації такого правочину як договір оренди землі, укладений на підставі Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" та не обумовлено набуття чинності таким договором виключно у разі реєстрації такого договору у Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) відповідно до Порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2000 № 119 (далі - Порядок № 119). Тобто, висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 24.04.2021 у справі № 914/2179/19 порушує приписи статті 210 ЦК України.
5. Позиції інших учасників справи
5.1. СГВК "Євминка" у відзиві на касаційну скаргу проти її задоволення заперечує і просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій - без змін.
5.2. Міськрада правом на надання відзиву не скористалася.
6. Позиція Верховного Суду
6.1. Заслухавши суддю-доповідачку, представника позивача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке.
6.2. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
6.3. Судова колегія враховує, що скаржник як у мотивувальній частині касаційної скарги, так і у прохальній її частині ставить перед судом касаційної інстанції питання перегляду судових рішення попередніх інстанцій лише в частині вимог щодо визнання недійсним договору оренди землі від 21.08.2019. Тому правильність застосування норм матеріального та процесуального права судами в частині вимоги про скасування рішення Євминської сільської ради від 20.08.2019 колегія суддів не перевіряє.
6.4. Як встановили суди попередніх інстанцій, Козелецька районна державна адміністрація Чернігівської області (орендодавець) та ТОВ "Терравітал" (орендар) 29.12.2018 уклали договір оренди землі, за умовами якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельні ділянки - невитребувані (нерозподілені) земельні частки (паї) до часу їх витребування власниками, за цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за кадастровими номерами (згідно з додатком № 2), що розташовані на території Євминської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. В оренду передаються земельні ділянки загальною площею 323,4552 га, в тому числі рілля - 100,5457 га, сіножаття - 147,4860 га, пасовища - 75,4235 га (пункти 1, 2); договір укладено строком на 25 років (пункт 8).
6.5. Статтею 638 ЦК передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
6.6. Укладений договір оренди нерухомого майна створює для сторін цього договору відповідні права та обов`язки, зокрема, для орендаря - право оренди земельної ділянки. Право оренди земельної ділянки є речовим і без державної реєстрації такого права немає правових підстав для користування відповідною земельною ділянкою.
6.7. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
6.8. За змістом статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
6.9. Згідно із частиною першою статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації підлягають, зокрема, право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.
6.10. Відповідно до статті 125 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.
6.11. Отже, державна реєстрація права оренди на земельну ділянку за особою - це офіційне визнання та підтвердження державою факту набуття відповідних речових прав на таке майно; право оренди на земельну ділянку підлягає державній реєстрації; речові права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації відповідно, виникають з моменту такої реєстрації.
6.12. Особливості державної реєстрації права оренди на нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки колективної власності визначені статтею 30 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". За частиною першою цієї статті (у редакції, чинній на час укладення позивачем договору від 29.12.2018) право оренди на нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки, надані в оренду органами державної влади, органами місцевого самоврядування в порядку, визначеному статтею 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", здійснюється без державної реєстрації права власності на такі земельні ділянки в Державному реєстрі прав.
6.13. Тому попередні судові інстанції обґрунтовано виснували, враховуючи специфіку укладеного позивачем договору від 29.12.2018, стаття 30 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачає можливість здійснення права оренди без державної реєстрації права власності на нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки в Державному реєстрі прав, що не є тотожнім здійснення без державної реєстрації самого права оренди. 
6.14. Разом з тим, як встановили суди попередніх інстанцій, право оренди на спірні земельні ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяження ТОВ "Терравітал" не зареєстровано, що не заперечується і позивачем. Обставин наявності перешкод у здійсненні позивачем реєстрації свого права оренди на земельну ділянку за договором від 29.12.2018 до укладення між відповідачами договору від 21.08.2019 та реєстрації відповідачем-2 права оренди в реєстрі, позивачем не наведено.
6.15. Завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, відтак, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті. Вказані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес (постанова Верховного Суду від 10.09.2020 у справі № 904/3368/18).
6.16. Колегії суддів зазначає, що за обставин здійснення реєстрації позивачем свого права оренди за договором від 29.12.2018, він мав би правомірні очікування того, що право оренди на земельну ділянку у нього виникло.
6.17. З огляду на те, що позивач не зареєстрував своє право оренди на земельну ділянку, доводів наявності обставин, які б перешкоджали йому зареєструвати таке право до укладення відповідачами договору від 21.08.2019 та реєстрації за відповідачем-2 права оренди земельної ділянки, позивач не навів, тому відсутні підстави вважати порушеним право оренди позивача, оскільки таке право за відсутності реєстрації не виникло.
6.18. Щодо доводів скаржника про можливість здійснити державну реєстрацію свого речового права за договором від 29.12.2018 протягом строку дії договору (25 років), колегія суддів зазначає, що концепція реєстрації речового права базується на внесенні даних до реєстру у найкоротші терміни, що дає можливість захисту цього права у подальшому перед третіми особами, оскільки відомості (запис) щодо реєстрації є доказом зареєстрованого права. Реєстрація забезпечує юридичну визначеність та захист речових прав орендаря.
6.19. Стосовно посилання скаржника на висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах від 18.04.2023 у справі № 357/8277/19 та від 06.03.2024 у справі № 902/1207/22 щодо права орендаря за первинним договором оренди земельної ділянки на захист свого права, колегія суддів зазначає таке.
6.20. У справі № 357/8277/19 Велика Палата Верховного Суду (постанова від 18.04.2023) предметом позову були вимоги про визнання недійсним договору оренди землі, скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння та користування і внесення змін до договору оренди землі. Позивач обґрунтовував позов тим, що саме він є належним орендарем, а судовим рішенням, яке набрало законної сили, визнано незаконним і скасовано відповідний наказ Міністерства юстиції України. У зв`язку з цим Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що внаслідок визнання незаконним і скасування цього наказу право оренди позивача за договором оренди землі є дійсним з моменту внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права оренди на спірну земельну ділянку, оскільки скасування наказу відновило дію державної реєстрації цього права. У цьому ж контексті Велика Палата Верховного Суду досліджувала питання можливості витребувати земельну ділянку з тимчасового володіння орендаря-відповідача, а не визнавати недійсним договір оренди землі. Отже, наведені висновки Великої Палати Верховного Суду сформульовано у контексті захисту чинного речового права первісного орендаря, зареєстрованого у реєстрі та відновленого внаслідок скасування незаконного акта.
6.21. У справі № 902/1207/22 (постанова від 06.03.2024) розглядався спір про визнання незаконними і скасування рішень та реєстраційних дій, поновлення запису. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що викладена у договорі умова про набрання договором чинності після його державної реєстрації суперечить правилам обчислення строку дії договору оренди землі, імперативно встановленим другим реченням частини першої статті 19 Закону України "Про оренду землі", а тому вказана умова не змінила визначений у Законі України "Про оренду землі" момент, з якого розпочав перебіг строку дії договору. Отже, висновки Великої Палати Верховного Суду стосуються питання початку строку дії договору оренди землі, оскаржувані судові рішення не містять висновків, що суперечили б наведеним у постанові Великої Палати Верховного Суду.
6.22. Отже, зважаючи на наведене, колегія суддів звертає увагу на те, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних у матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування. Наведена скаржником практика Великої Палати Верховного Суду не є релевантною до правовідносин у цій справі, враховуючи відмінні обставини, встановлені судами попередніх інстанцій у справі, що розглядається та наведеній практиці Великої Палати Верховного Суду.
6.23. Позивач у касаційній скарзі вказує також на необхідність відступу від правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 914/2179/19 та застосованого судом апеляційної інстанції при формулюванні висновку щодо того, що у позивача не виникло право оренди невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв).
6.24. У наведеній справі Верховний Суд погодився з висновком суду першої інстанції, який дійшов висновку про те, що, оскільки договори оренди не були зареєстровані у Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв), тому не набрали чинності.
6.25. На обґрунтування своєї позиції скаржник зазначає, що законодавством не передбачено обов`язкової державної реєстрації такого правочину як договір оренди землі, укладений на підставі Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", та не обумовлено набуття чинності таким договором виключно у разі реєстрації такого договору у Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) відповідно до Порядку № 119.
6.26. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
6.27. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який сформульований у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
6.28. При цьому з-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.
6.29. Подібність правовідносин суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).
6.30. У справі № 914/2179/19, від висновків у якій скаржник просить відступити, не досліджувалося питання і не встановлювалися обставини реєстрації речового права за орендарем та не було здійснено відповідних висновків, на відміну від цієї справи, яка розглядається, де суди попередніх інстанцій встановили відсутність реєстрації за позивачем речового права оренди земельної ділянки, у зв`язку з чим дійшли висновку, що у позивача не виникло право оренди земельної ділянки, що і слугувало підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, у цій справі № 917/413/25 судами не робилися висновки щодо чинності договору від 29.12.2018 у зв`язку із його не реєстрацією у Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) відповідно до Порядку № 119.
6.31. Таким чином, правовідносини у справі № 914/2179/19, від висновків у якій скаржник просить відступити, та правовідносини у справі, що переглядається, не є подібними, оскільки відрізняються за матеріально-правовим регулюванням, а також встановленими судами обставинами справи, у зв`язку з чим відсутні підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 21.04.2021 у справі № 914/2179/19.
6.32. Зважаючи на встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком судів про відмову у задоволенні позовних вимог.
7. Висновки Верховного Суду
7.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
7.2. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
7.3. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені в касаційній скарзі, не підтвердилися, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення.
8. Судові витрати
8.1. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку, передбаченому статтею 129 ГПК України, покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Терравітал" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.08.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2025 у справі № 927/413/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський