Справа № 736/2656/25 
№ провадження 2/738/128/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

08 квітня 2026 року        м. Мена

Менський районний суд Чернiгiвської областi в складі:
суддi - Волошиної Н.В.
з участю секретаря судового засідання - Шугалій А.С.
pозглянувши у вiдкpитому судовому засiданнi цивільну спpаву за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:
І. Короткий зміст позовних вимог.
У жовтні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 26 березня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №2197836, відповідно до якого ОСОБА_1 був наданий кредит у сумі 12000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів. 07 грудня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір факторингу №ККА 07122020, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшли права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача за договором про надання споживчого кредиту №2197836. Відповідач порушив умови договору про надання споживчого кредиту №2197836, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 39360 грн, з яких: 12000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 27360 грн - сума заборгованості за процентами, яку позивач просить стягнути з відповідача, та судові витрати понесені при зверненні до суду, а саме 2422,40 грн судового збору та 8000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.
Ухвалою Корюківського районного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2025 року цивільну справу за вказаною позовною заявою передано за підсудністю до Менського районного суду Чернігівської області.
Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 26 грудня 2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
19 листопада 2025 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому заявлені до його довірителя позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що відповідач вказаний кредитний договір в електронному вигляді не укладав та не підписував, електронного цифрового підпису (одноразового ідентифікатора) не отримував. Позивачем не надано підтверджуючих доказів того, що під час укладення кредитного договору первісним кредитором було належним чином ідентифіковано відповідача ОСОБА_1 , як споживача за вказаним договором; відсутні докази на підтвердження перерахування та отримання саме ОСОБА_1 коштів за спірним кредитним договором; будь-які підтвердження отримання відповідачем повідомлення про відступлення права грошової вимоги до позивача за вказаним кредитним договором також відсутні; позивачем не надано повного реєстру боржників за договором факторингу; матеріали позову не містять доказів фактичного користування відповідачем кредитними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника). Розрахунки заборгованості, додані до позовної заяви, є внутрішніми документами фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Просить в задоволенні позову відмовити. 
06 січня 2026 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якому останній позовні вимоги заявлені до відповідача підтримує, просить їх задовольнити. Представник позивача зазначає про те, що аргументи наведені у відзиві є безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідачем відповідальності за невиконання зобов`язання. Наголошує на тому, що договір про надання споживчого кредиту №2197836 від 26 березня 2020 року був підписаний електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону вказаний ним при укладенні кредитних договорів. Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, оскільки без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено, а тому твердження представника відповідача про відсутність ідентифікації та не укладення відповідачем спірного кредитного договору спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, довідкою про ідентифікацію клієнта, яка підтверджує, що клієнт ОСОБА_1 , з яким укладено договір № 2197836 від 26.03.2020,р., отримав одноразовий ідентифікатор C481803 та вказано номер телефону, на який відправлено ідентифікатор. Крім того, у Довідці про ідентифікацію передбачено усі персональні дані Відповідача, зокрема РНОКПП та дату народження, що дає можливість його ідентифікувати. За вказаними у Довідці про ідентифікацію відомостями можна точно встановити, кому саме було надіслано одноразовий ідентифікатор та ким підписано кредитний договір № 2197836 від 26 березня 2020 року, що підтверджує, що відповідач був належним чином ідентифікований, отримав одноразовий ідентифікатор та використав його для підтвердження своєї згоди на умови договору. Аргументи представника відповідача щодо невідповідності спірного кредитного договору вимогам Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» є також безпідставними, оскільки позивачем було належним чином збережено електронний договір у електронній формі, забезпечено його цілісність та незмінність. У відповідності до умов укладеного кредитного договору кошти відповідачу були надані у безготівковій формі, шляхом перерахування їх на банківську картку вказану ним при укладенні договору. Відсутність у матеріалах справи виписок з особових рахунків не свідчить про відсутність у відповідача заборгованості. Зауважує, що виписка по картковому рахунку справді може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту та відсотками, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. Представник позивача звертає увагу на те, що ТОВ «Авентус Україна» не створює окремий рахунок для позичальника, а надає кошти на уже існуючий, а, отже, не може мати доступу до таких рахунків для того, аби отримати інформацію щодо вчинених фінансових операцій. Крім того, кредитор не отримує повні реквізити банківської картки, які необхідні для здійснення операцій по карті через Інтернет. Для платіжних операцій по картах Товариством використовуються відповідні сертифіковані платіжними системами сервіси. Захист реквізитів карт у базах даних таких сервісів відповідає міжнародному стандарту PCI DSS, у зв`язку з чим вищезазначене повідомлення не містить повних реквізитів Банківської картки. З приводу аргументів представника відповідача про те, що до позову не надано повного реєстру боржників за договором факторингу, то слід зазначити, що позивач позбавлений можливості надати повний Реєстр боржників до Договору відступлення прав вимоги №ККАУ-07122020 від 07 грудня 2020 року з метою захисту інформації, яка містить банківську таємницю щодо осіб, що не є учасниками даної справи (ст. 60 ЗУ «Про банківську таємницю»), а тому надано лише витяг з Реєстру боржників, з якого слідує, що позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Авентус Україна», в тому числі і до ОСОБА_1 за Договором № 2197836 від 26 березня 2020 року. Наголошує на тому, що відповідач свідомо звернувся до ТОВ «Авентус Україна» з метою отримання кредитних коштів та згідно з умовами договору підтвердив, що повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов`язки за договором і погоджується з ними та прийняв на себе зобов`язання сплатити отримані кошти згідно з умовами кредитного договору. Враховуючи викладене, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
До позовної заяви долучено клопотання позивача про витребування доказів.
ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом.
Судом встановлено, що 26 березня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №2197836 (а.с.17-19). 
Відповідно до п.1.2 договору товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Згідно з п.п.1.3, 1.4 договору сума кредиту становить 12000,00 грн, строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є Додатком №1 до цього договору. Строк може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього договору.
Як вбачається з графіку платежів, що є додатком №1 до вищевказаного кредитного договору, датою повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є 25 квітня 2020 року.
Пунктом 1.5, 1.5.1, 1.5.2 договору визначено, що тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від фактичного виконання споживачем умов договору та становить: знижена процентна ставка - 0,95 % в день від суми кредиту, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного в п.1.4 договору, якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку; стандартна процентна ставка - 1.90% в день і застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору, якщо споживач не виконав умови визначені в п.п.1.5.1 договору для застосування зниженої процентної ставки; та у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п.4.1-4.6 цього договору; та у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз.2 част.1 статті 1048 ЦК України.
Відповідно до п.2.1 договору кошти кредиту надаються товариством в безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.
Відповідно до п.2.4 договору кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно з п.2.1 Договору.
Укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт або Мобільний додаток, Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет, в порядку передбаченому законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до особистого кабінету. При цьому, Споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства (пункт 1.1).
Договір про надання споживчого кредиту підписано електронним підписом споживача, відтвореним шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора «С481803», про що свідчить п. 10 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін.
Відповідно до п.9.2 договору договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання споживачем зобов`язань за ним.
Відповідно до п.9.6 цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі Сторони Товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами копіювання, в Особистий кабінет Споживача для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Споживача, що відтворений шляхом використання Споживачем одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється Споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору.
26 березня 2020 року ОСОБА_1 також підписано електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, паспорт споживчого кредиту та графік платежів до договору про надання споживчого кредиту №2197836 від 26 березня 2020 року, в яких зазначено основні умови надання та повернення споживчого кредиту (дата повернення позики та сплати нарахованих процентів, сума позики, сума нарахованих процентів, реквізити для оплати) (а.с.20).
Підписання вказаного договору про надання споживчого кредиту, паспорту споживчого кредиту та графіку платежів електронним підписом відповідачем ОСОБА_1 свідчить про його обізнаність з умовами кредитування, вказаними у цьому договорі.
Уклавши з первісним кредитором договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, відповідач порушив зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості.
Відповідно до Картки обліку договору (розрахунок заборгованості), станом на 06 грудня 2020 року ОСОБА_1 має заборгованість перед ТОВ «Авентус Україна» у розмірі 39360,00 грн, яка складається з 12000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 27360,00 грн заборгованості за процентами (а.с.22-27).
07 грудня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладений Договір відступлення прав вимоги № ККАУ-07122020 відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права грошової вимоги (Права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників (а.с.28-31).
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимог № ККАУ-07122020 від 07 грудня 2020 року, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2197836 від 26 березня 2020 року в сумі 39360 грн (а.с.31 на звороті).
ІV.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За нормою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 628 ЦК України).
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до положень ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч. 3).
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно зі ст. 3 якого електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини першої, третьої, четвертої, сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). 
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Відповідно до ч. 1 статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Матеріалами справи підтверджується, що 26 березня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №2197836.
Вказаний договір був укладений в електронній формі шляхом надсилання споживачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам ЦК України та Закону України "Про електронну комерцію".
У договорах сторонами погоджено всі його істотні умови щодо суми і строку кредиту сплати відсотків за користування позикою, розмір і тип процентної ставки.
Доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_1 не укладав договір про надання споживчого кредиту 26 березня 2020 року та не отримував грошові кошти спростовуються матеріалами справи.
Під час заповнення Заявки на отримання кредиту або укладення договору про надання споживчого кредиту саме на споживача покладені обов`язки вказати всі його особисті дані необхідні для його ідентифікації та в подальшому отримання кредитних коштів. Споживач обирав персональний логін і пароль для входу в особистий кабінет, при підписанні документів на телефонний номер клієнта йому направлялось повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який клієнт вводив на веб-сторінці. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором, як аналог власноручного підпису, є підтвердженням особи клієнта. Споживач добровільно зазначав персональні дані та номер банківської карти. Тобто волевиявлення відповідача було вільним і відповідало його внутрішній волі відповідно до положень ст. 203 ЦК України. 
Отже, саме відповідач ініціював укладення спірного договору про надання споживчого кредиту, оформивши відповідну заявку на сайті Веб-сайті ТОВ «Авентус Україна», підписавши договір про надання споживчого кредиту з використанням одноразового ідентифікатора. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та Первісними кредиторами не був би укладений. 
В договорі про надання споживчого кредиту №2197836, споживачем ОСОБА_1 зазначено його повні анкетні дані, номери мобільних телефонів: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , а також номер платіжної картки для перерахування кредитних коштів.
Згідно із довідкою ТОВ «Авентус Україна» про ідентифікацію, відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , ідентифікований ТОВ «Авентус Україна», як позичальник за укладеним договором, оскільки акцептував підписавши 26 березня 2020 року аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора направленого на номер телефону НОМЕР_2 відповідний договір «С481803» (а.с.20 на звороті).
Згідно із листом ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 18 липня 2025 року №5726-ВП, підтверджено успішне перерахування 26 березня 2020 року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», за дорученням ТОВ «Авентус Україна», на підставі укладеної 20 квітня 2017 року між ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» та ТОВ «Авентус Україна» угоди на переказ коштів №ВП-200417-01, грошових коштів у розмірі 12000,00 грн на картку № НОМЕР_5 (а.с.21).
З повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що на ім`я ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , в банку емітовано картку № НОМЕР_6 , на яку 26 березня 2020 року здійснено зарахування коштів в розмірі 12000,00 грн.
Отже, номер банківської картки належної відповідачу ОСОБА_1 , співпадає з тим номером, який був зазначений споживачем під час укладення договору про надання споживчого кредиту №2197836.
Таким чином, належними доказами доведено факт укладення вказаного договору з відповідачем та отримання ним грошових коштів на належну йому банківську картку.
Слід зазначити, що відповідач був вільний в укладенні зазначеного договору та був обізнаний із умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, з чим погодився, підписавши електронним підписом кредитні документи. Своїми діями відповідач погодився з умовами сплати процентів за користування кредитними коштами.
Належними доказами у справі також підтверджено, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором №2197836.
У зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним вище договором про надання споживчого кредиту утворилась заборгованість.
Позивач, посилаючись на невиконання відповідачем умов договору №2197836, просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість в 39360 грн, з яких: 12000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 27360,00 грн -заборгованість за процентами.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до частин першої, другої статті 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, відповідальність за невиконання договірних умов, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення договору на таких умовах.
Згідно правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від вказаного правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.
За таких обставин, надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін, оскільки на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак, якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)).
Окрім цього, у сформульованих правових висновках Велика Палата Верховного Суду зауважує, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування.
Тобто, фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника.
Несправедливість цього підходу стає особливо очевидною у випадках, коли ринковий розмір процентів за «користування кредитом» за час після укладення кредитного договору істотно знизився. У таких випадках кредитор стає навіть більше зацікавлений у невиконанні договору, ніж у задоволенні своїх вимог. За такого підходу кредитор може продовжувати нарахування процентів за «користування кредитом» (який при цьому навіть не надавався на новий строк) у розмірі, якого вже не існує на ринку. Цим самим створюються штучні передумови для банкрутства підприємств та збільшення кількості фізичних осіб, які не мають надії повернутися до нормального життя інакше, як через банкрутство, що негативно відбивається на економіці та підвищує соціальну напруженість.
Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін кредитного договору та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав (звернення стягнення на заставне майно боржника, стягнення боргу з поручителя тощо) одразу після порушення боржником умов договору.
Натомість Велика Палата Верховного Суду вважає, що у цивільних та господарських відносинах, які регулює глава 71 Цивільного кодексу України, важливо дотримати баланс інтересів позичальника та позикодавця в межах кредитних відносин. Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (пункт 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19).
З умов договору про надання споживчого кредиту №2197836 вбачається, що сторони погодили строк позики (строк дії договору) - 30 днів. Дата повернення позики та сплати нарахованих процентів 25 квітня 2020 року. 
При цьому, позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку по 24 липня 2020 року включно.
Враховуючи, що договором про надання споживчого кредиту №2197836 від 26 березня 2020 року визначений строк його дії, який становить 30 днів, саме протягом даного строку Позивач мав право нараховувати Відповідачу передбачені цим договором проценти, які, з урахуванням невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у встановлений ним строк та положень п.1.5.2 цього договору, становлять 1,90%.
Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, розділ 4, Пролонгація строку позики, пунктом 4.1 передбачено, що строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п.1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження в порядку, визначеному п.п.4.2-4.5 договору.
Так, п. 4.2., 4.3. Договору передбачено, що споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до пункту 4.3. договору. Пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем.
Проте, відповідно до п. 4.4 договору товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (із зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені споживачем товариству в особистому кабінеті/зазначені в договорі.
Згідно із пунктом 4.5. договору у випадку акцептування товариством пропозиції (оферти) споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначених в пункті 4.3 цього пункту договору, та нова дата повернення кредиту відображається в особистому кабінеті.
Матеріали справи не містять доказів того, що між первісним кредитором та відповідачем була досягнута домовленість про пролонгацію вищевказаного кредитного договору.
Таким чином, твердження позивача про необхідність нарахування процентів за користування кредитом по 24 липня 2020 року (а.с.27) не ґрунтуються на нормах закону та умовах укладеного між сторонами договору.
Виходячи із суми позики у розмірі 12000,00 грн, узгодженої сторонами процентної ставки у розмірі 1,90% за день та строку кредитування (строку договору) тривалістю 30 днів, заборгованість відповідача за процентами за договором про надання споживчого кредиту №2197836 від 26 березня 2020 року становить 6840 грн (12000,00 грн х 1,90%/100%) = 228 грн - сума коштів, що має сплачуватися відповідачем щоденно протягом строку дії договору за користування отриманими у кредит коштами, (228 грн х 30 днів) = 6840 грн).
Ураховуючи те, що фактично отримані та використані грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконані вчасно та у повному обсязі, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту - 12000,00 грн, заборгованість за процентами - 6840 грн, а всього: 18840 грн.
V. Розподіл судових витрат
Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн, які відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме 1159 грн 60 коп. на повернення судового збору та 3829,60 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись статтями 509, 526, 530, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, статтями 77-82, 141, 259, 263-265, 268, 280, 284 ЦПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №2197836 від 26 березня 2020 року в розмірі 18840 (вісімнадцять тисяч вісімсот сорок) гривень, з яких: 12000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 6840 грн - сума заборгованості за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» 1159 (одну тисячу сто п`ятдесят дев`ять) гривень 60 копійок на повернення судового збору та 3829 (три тисячі вісімсот двадцять дев`ять) гривень 60 копійок судових витрат на професійну правничу допомогу.
В іншій частині позовних вимог відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», місцезнаходження місто Львів, вулиця Смаль-Стоцького, 1 корпус 28, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 35234236.
Відповідач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 .

Суддя Н.В.Волошина