Справа № 136/1386/25
провадження № 2/136/486/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року         м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області 
в складі головуючого судді Шпортун С.В.
за участі секретаря судового засідання Белінської С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за участі представника відповідача Виноградського А.П.
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - Банк, позивач) звернулось до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_1 (далі - позичальник, відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 14.12.2024 між ТОВ "Споживчий центр" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферта) №13.12.2024-100001406, відповідно до якого сторони узгодили: дату надання/видачі кредиту - 14/12/2024; суму Кредиту 10 000 грн. 00 коп.; строк, на який надається Кредит - 98 днів з дати його надання; дату повернення (виплати) кредиту - 21/03/2025; період користування Кредитом та процентну ставку за користування кредитом, сплату комісії та неустойки порядок їх нарахування і сплати.
Банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачеві можливість розпоряджатись кредитними коштами, тоді як відповідач своєчасно не вносила грошові кошти за кредитом та відсотками, у зв`язку із чим допустила заборгованість, яка станом на 22.07.2025 складає 26 300,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 9 800,00 грн. - заборгованість по процентам; 1 500,00 грн. - комісія; 5 000,00 грн. - неустойка, які у добровільному порядку не погашає, що послугувало підставою звернення позивача до суду із даним позовом.
09.09.2025 представник відповідача Виноградський А.П. через систему Електронний суд подав відзив.
Судом встановлено 30.07.2025 ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі та було встановлено строк для надання відзиву на позовну заяву відповідачем - протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення цієї ухвали.
20.08.2025 відповідачем було отримано копію позовної заяви з додатками, копію ухвали суду від 30.07.2025, про що свідчить розписка, яка долучена до матеріалів справи (а.с.37). 
Отож строк для подачі відзиву 15 днів становить 04.09.2025.
Відповідно до заяви про долучення учасників поданої 01.09.2025 представником відповідача Виноградським А.П. через систему Електронний суд (а.с.38), останньому було надано доступ до справи 01.09.2025, тоді як відзив направлено до суду через систему Електронний суд 08.09.2025, у якому він просив визнати поважними причини пропуску строку до суду із даною заявою та поновити строк, мотивуючи тим, що 21.08.2025 р. після отримання копії повістки відповідачка звернулася до Північного МрЦ з надання БВПД з метою отримання безоплатної правничої допомоги, оскільки вона не є фахівцем у галузі права та не в змозі самостійно захистити свої права, свободи та законні інтереси. 29.08.2025 р. Північним МрЦ з надання БВПД було видано доручення № 004-0208104 та призначено адвоката Виноградського А.П. для надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 та 02.09.2025 р. представнику відповідача було надано доступ до матеріалів електронної справи через підсистему Електронний суд. Представник відповідача вважає вказані причини поважними.
Як слідує із довідки про доставку електронного документу судом встановлено, що адвокат Виноградський А.П. отримав доступ до матеріалів позовної заяви із додатками та справи в електронному вигляді 01.09.2025 о 18:29 год.
Відповідно до норм статті 14 ЦПК України надання учаснику процесу доступу до електронної справи є належним врученням йому всіх процесуальних документів.
Суд, дослідивши матеріали справи в частині вирішення клопотання представника відповідача про продовження строку для подачі відзиву, дійшов висновку про таке.
Відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частинами 7 та 8 статті 178 ЦПК України визначено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи-отримати відзивне пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (статті 120 ЦПК України).
Відповідно до статті 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до частин 1, 2 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
В силу вимог статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
З огляду на викладене та у контексті приведених правових норм, суд дійшов висновку, що представником відповідача пропущено строк для подачі відзиву, тоді як причини наведені ним суд не може визнати поважними, оскільки стороною не доведено належними доказами неможливості своєчасного подання заяви по суті (завантаженості, тощо), тому суд залишає відзив відповідача без розгляду.
16.09.2025 через систему Електронний суд подано Позивачем відповідь на відзив.
Як було встановлено ухвалою суду від 30.07.2025 було відкрито провадження у даній справі та надано строк для надання відповіді на відзив позивачем протягом 5 днів з дня отримання відзиву.
Відповідно до квитанції №4421567 (а.с.49) було доставлено відзив представника відповідача Виноградського А.П. до зареєстрованого кабінету як користувача ЄСІТС до ТОВ «Споживчий центр» 08.09.2025 о 14:27 годині.
Отож строк для подачі відповіді на відзив 5 днів становить 13.09.2025, а так як це вихідні дні, то перший робочий день 15.09.2025.
Зі змісту відповіді на відзив встановлено, що сторона позивача не ініціювала питання про продовження строку для подачі такої заяви по суті, отож в силу приписів ст.120, 126, 127 ЦПК України, суд дійшов висновку, що представником позивача пропущено строк для подачі відповіді на відзив, тому суд залишає його без розгляду.
Інші заяви по суті не подавались учасниками цивільного процесу.
Ухвалою суду від 30.07.2025 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, виклик відповідача - ОСОБА_1 вирішено здійснювати через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Ухвалою суду від 01.09.2025 задоволено клопотання представника відповідача Виноградського А.П. про його участь в режимі відеоконференції.
Ухвалою суду від 19.09.2025 зобов`язано ТОВ «Споживчий центр» надати суду докази перерахування коштів відповідачеві ОСОБА_1 на виконання умов Договору (оферти) №13.12.2024-100001406 від 14.12.2024 укладеного із ОСОБА_1 в сумі 10 000,00 грн. у вигляді первинних бухгалтерських документів (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення, тощо) та докази належності ОСОБА_1 рахунку - НОМЕР_9, номеру телефону який був фінансовим номером за картковим рахунком а ОСОБА_1 зобов`язано надати суду докази чи емітувалась на її ім`я платіжна картка - НОМЕР_9, який номер телефону був фінансовим номером за картковим рахунком, чи зараховувались кошти на вказаний картковий рахунок 14.12.2024 в сумі 10 000,00 грн. на виконання умов Договору (оферти) №13.12.2024-100001406 від 14.12.2024.
22.12.2025 ухвалою суду за клопотанням позивача витребувано в Акцiонерного товариства «Комерцiйний банк «ПриватБанк» належним чином завірену інформацію про те чи емітувалась (видавалась) банківська картка № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ; а також інформацію (виписку) про рух коштів по банківському рахунку гр. ОСОБА_1 № НОМЕР_1 за 14.12.2024.
У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленими, однак у позові просив розглянути справу у їх відсутність.
Відповідач повідомлялась про розгляд справи шляхом направлення судової повістки за останньою відомою адресою та опублікування оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, у судове засідання не з`явилась, заяв та клопотань не направила, отож її неявку суд визнав неповажною.
У судовому засіданні представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, мотивуючи тим, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між ним та відповідачкою договору в електронній формі, зокрема підписання документу сторонами за допомогою ЕЦП, або ж шляхом ідентифікації через номер телефону. У наявній у справі заявці від 14.12.2024 зазначається адреса позичальника: АДРЕСА_1 , яка не відповідає адресі реєстрації відповідачки, а зазначений у паспорті споживчого кредиту номер телефону НОМЕР_3 їй не належить та нею не використовується. У той же, у матеріалах справи міститься скріншот інформації з системи BankID, де вказано номер телефону ОСОБА_1 НОМЕР_4 . Відтак, за відсутності номера телефону у заявці позичальника, розбіжності номерів вказаних позивачем у наданих ним документах на підтвердження укладення кредитного договору, відсутність даних, що ідентифікатор для підпису кредитного договору направлявся саме на її телефон вказують на те, що позивачем не доведено укладення кредитного договору між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 , використання електронного платіжного засобу НОМЕР_9 позивачем, отримання нею грошових коштів за кредитним договором, тоді як довідка - розрахунок заборгованості не може бути прийнята судом, як доказ існування заборгованості перед позивачем, оскільки не є первинними документом, вона не відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також п. 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ №75 від 04.07.2018. Незаконним сторона відповідача вважає нарахування неустойки, яка передбачена кредитним договором № 13.12.2024-100001406 від 14.12.2024 у період дії в Україні воєнного стану, після 24 лютого 2022 року. Не підлягає на думку представника відповідача до задоволення вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості по комісії, оскільки це суперечать положенням ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» і є нікчемними з моменту укладення цього правочину.
З огляду на викладене судом не було встановлено правових підстав для відкладення розгляду справи, що передбачені ст.223 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив наступні факти та відповідні правовідносини.
Відповідно до Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) від 14.12.2024 ТОВ «Споживчий центр» запропонував укласти електронний кредитний договір (оферту) у порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», який не є ні договором приєднання/його частиною у розумінні ст.634 ЦК України, ні публічним договором в силу ст.633 ЦК України (а.с.9-15).
У Розділі 2 Пропозиції кредитодавець роз`яснив порядок укладення електронного кредитного договору, Електронний кредитний договір, частиною якого є дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається Кредитодавцем та Позичальником у порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". 
Зі змісту Пропозиції слідує:
2.2. Електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: 
2.2.1. дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на вебсайті Кредитодавця у загальному доступі, а також в особистому кабінеті позичальника на вебсайті Кредитодавця, 
2.2.2. заявка, сформована на сайті Кредитодавця після ідентифікації Позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення Кредитодавцем, 
2.2.3. відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті Кредитодавця, та підписана Позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого Позичальником в повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті.
У п.2.3. передбачено технологія (порядок) укладення електронного кредитного договору, порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору: 
2.3.1. Кредитодавець розміщує на власному вебсайті пропозицію укласти електронний договір (оферту); 
2.3.2. Позичальник, який має намір укласти електронний кредитний договір, ідентифікується (реєструється) в особистому кабінеті на вебсайті Кредитодавця за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, отриманим Позичальником в повідомленні на номер телефону, вказаний Позичальником при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті; 
2.3.3. Позичальник в особистому кабінеті на вебсайті Кредитодавця обирає умови, на яких бажає укласти електронний кредитний договір; 
2.3.4. У випадку погодження Кредитодавця на обрані Позичальником умови Кредитодавець в особистому кабінеті на вебсайті Кредитодавця направляє Позичальнику пропозицію про укладення кредитного договору (оферту) та заявку, а також формує формуляр форми відповіді про прийняття пропозиції (акцепту) в електронній формі для її заповнення та підписання Позичальником; 
2.3.5. Також для підписання Позичальником відповіді про прийняття пропозиції (акцепту) позичальнику передається одноразовий ідентифікатор в повідомленні на номер телефону, вказаний Позичальником при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті; 
2.3.6. Позичальник, який прийняв (акцептував) пропозицію укласти електронний договір на умовах, викладених у вищевказаній пропозиції про укладення кредитного договору (оферту) та заявці, підписує відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отриманим ним у вищевказаному порядку. 
2.3.7. Примірник договору споживача підписується кваліфікованим електронним підписом уповноваженого працівника кредитодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу.
У п.13.12 Пропозиції зазначено, що Позичальник підтверджує, що йому надано та він отримав інформацію зазначену у ч.1,5 ст.7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» ознайомився з ними за посиланням, паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». 
У п.14 Пропозиції зазначено, що кредитний договір підписується одноразовим ідентифікатором (код з смс-повідомленням), яке буде відправлено на фінансовий номер 0981723711 - Е765.
Згідно Заявки №13.12.2024-100001406 (кредитна лінія, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), адреса позичальника ОСОБА_1 зазначена: АДРЕСА_1 ; паспорт серія (за наявності) та номер НОМЕР_5 дата видачі 30/12/2022, орган, що його видав 0523, ІПН НОМЕР_2. Реквізити належного електронного платіжного засобу для надання коштів Позичальнику за даним та наступними договорами: НОМЕР_9.
Відповідно до умов кредитного договору № 13.12.2024-100001406 від 14.12.2024 (надалі - «Договір») Позичальнику надається Кредит на наступних умовах:
1. Дата надання/видачі кредиту - 14/12/2024;
2. Сума Кредиту: 10000 грн. 00 коп.
3. Строк, на який надається Кредит - 98 днів з дати його надання
4. Дата повернення (виплати) кредиту - 21.03.2025;
Продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування/строку договору не передбачена. Процентна ставка "Стандарт" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0.86% = (8424,14/10000)/98 х 100%. Проценти (економічна сутність - плата за користування Кредитом) розраховуються шляхом множення всієї Суми Кредиту (включаючи всі Транші) (залишку від всієї Суми Кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. 
Неустойка: 100 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Вказаний договір підписано електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора (коду) Е765. (а.с.15).
Усі істотні умови кредитного договору обумовлені у Паспорті споживчого кредиту (а.с.15-17).
Листом LogFile до кредитного договору №13.12.2024-100001406 від 14.12.2024 підтверджується послідовність вчинення дій учасника електронної комерції (а.с.60).
Довідкою від 10.09.2025 №10.09.2025 підтверджено що за номером телефону НОМЕР_6 - 14.12.2024 о 10:28:34 год. було доставлено СМС-Е765 код підтвердження: А 765 для Паспорту Е765 для Договору (а.с.61).
Відповідно до листа №13-2706 від 27.06.2025 про електронний переказ коштів від 14.12.2024 по договору №13.12.2024-100001406 було перераховано 10 000 грн. на картку НОМЕР_1 (а.с. 19).
Згідно з довідки-розрахунку за кредитним договором №13.12.2024-100001406 від 14.12.2024 (а.с.20) заборгованість за період з 14.12.2024 по 21.03.2025 складає 10 000,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 9 800,00 грн. - заборгованість по процентам; 1 500,00 грн. - комісія; 5 000,00 грн. - неустойка. 
Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.
Відповідно до правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.
Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи наданий позивачем договір суд дійшов висновку, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту міг бути підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора отриманого нею як Позичальником в повідомленні на номер телефону зазначеному саме нею, вказаний при її ідентифікації на сайті ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті, оскільки без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, тоді як зазначення адреси проживання, яка не відповідає адресі реєстрації відповідачки у даному випадку не є тією обставиною, що може ставити під сумнів дійсність такого договору за вказаних вище обставин.
Отож сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, що відповідає кредитному договору, що спростовує доводи представника відповідача надані у судовому засіданні.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.
Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Частиною 1 ст. 1048 ЦК України, встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 1050 ЦК України, передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 цієї ж статті визначено, що до відносин за кредитним договором застосовується правове регулювання щодо відносин за договором позики.
За таких обставин зобов`язання за кредитним договором виникають з моменту передачі кредитодавцем позичальнику коштів, згідно умов кредитного договору.
Згідно вимог ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким виконанням щодо кредитних правовідношень є повернення кредитних ресурсів та сплата відсотків за їх використання з дотриманням визначених законодавством або договором умов, якими по відношенню до кредитних договорів є повернення, строковість, платність.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі N 752/17604/15-ц (провадження N 61-14780св23).
Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України.
Як підтверджено матеріалами справи, відповідач погодила можливість ідентифікувати себе за допомогою електронного підпису відправивши одноразовий ідентифікатор в повідомленні на номер телефону вказаний нею як Позичальником при ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті, таким чином  підписавши кредитний договір ОСОБА_1 погодила розмір кредиту та інші істотні умови кредитного договору.
На виконання вимог ухвали суду від 19.09.2025 позивачем надано Довідку вих.№13-2706 від 27.06.2025, якою підтверджується факт перерахування ОСОБА_1 коштів на платіжну карту клієнта: 14.12.2024 о 10:37:23 на суму 10 000,00 грн. на номер карти НОМЕР_8 , номер транзакції в системі iPeay.ua - 594950510, призначення платежу за договором кредиту №13.12.2024-100001406.
Також АТ «Приват Банк» надано Виписку про рух коштів з якої встановлено, факт перерахування ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 10000,00 грн. на номер карти НОМЕР_8 за період з 14.12.2024 по 14.12.2024.
Суд звертає увагу, що згідно з положеннями статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Отже, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до вимог цього Закону.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року N 75 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі N 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі N 760/7792/14-ц. та від 17.12.2020 у справі N 278/2177/15 дійшов висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
Отож виписка по клієнтських рахунках є доказом на підтвердження перерахування грошових коштів позичальнику та заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
Відповідачем ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали суду від 19.09.2025 надано відомості про те, що вона являється власником карти НОМЕР_9 , тим самим підтвердивши належність їй рахунку, однак нарахування грошових коштів по рахунку мало місце 21.07.2023, тобто за період, що не пов`язаний із укладенням із позивачем кредитного договору. 
Суд погоджується із розрахунком заборгованості відповідача перед позивачем, в частині стягнення основного боргу - 10 000 грн. та процентів нарахованих за період з 14.12.2024 по 21.03.2025 в розмірі 9 800,00 грн., оскільки такі умови узгоджені сторонами, проценти нараховані в межах строку кредитування.
Водночас, відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Судом встановлено, що позивач серед іншого просить стягнути із відповідача неустойку в розмірі 5 000,00 грн.
Відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Кредитний договір укладено під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України.
Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22(61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Отже, суд вважає, що вимоги в частині нарахування неустойки в сумі 5 000 грн за невиконання грошового зобов`язання задоволенню не підлягають, відтак доводи сторони відповідача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даної справи
Вирішуючи вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по комісії в розмірі 1 500,00 грн, про стягнення якої заперечувала сторона відповідача, то суд зважає на таке.
Згідно з абз. 3 ч. 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері, у зв`язку з чим, у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Правилами ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).
Положення кредитного договору №13.12.2024-1000014060 від 14.12.2024 про сплату позичальником на користь банку комісійної винагороди за надання кредиту та обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1 200 грн суперечать положенням ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» і є нікчемними з моменту укладення цього правочину.
За таких обставин, позивачем без належних на те правових підстав нарахована комісія, а відтак позовні вимоги в цій частині з урахуванням мотивів суду задоволенню не підлягають.
Враховуючи викладене вище суд вважає, що заявлені вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст.12, 13, 141, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №13.12.2024-1000014060 від 14.12.2024 у розмірі 19 800 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот) 00 грн., з яких: 10 000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 9 800,00 грн. заборгованість по процентах.
У решті позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 20.03.2026.

Учасники цивільного процесу:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ, Київська обл., ЄДРПОУ - 37356833);
Відповідач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ).

Суддя Світлана ШПОРТУН