Макарівський районний суд Київської області
смт. Макарів, вул. Димитрія Ростовського, 35, 8000, (04578) 5-13-39

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.12.2025 року   Справа № 367/10078/25
Провадження №2-а/370/27/25

Макарівський районний суд Київської області у складі: 
головуючого судді Косенко А.В., 
із секретарем судового засідання Зозулею Я.А., 
за участю: 
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Жовтана О.В.,
представника відповідача Івашинюти І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження у залі суду в селищі Макарів Київської області справу за адміністративним позовом 
ОСОБА_1 в особі представника, адвоката Жовтана Олександра Володимировича, до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , Позивач) в інтересах якого діє представник, адвокат – Жовтан Олександр Володимирович звернулися до суду із позовом до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції (далі - Відповідач), в якому просили суд: скасувати постанову серії ЕНА №5507109 від 17 серпня 2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі щодо ОСОБА_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ); Стягнути з Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції (ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ), суму витрат на правничу допомогу у розмірі 24000 (двадцять чотири тисячі) гривень; Стягнути з Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, (ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ), суму сплаченого судового збору у розмірі 605,60 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.
В обґрунтування позову вказав, що 17.08.2025 щодо ОСОБА_1 було складено Постанову серії ЕНА №5507109 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.
Відповідно до вищевказаної Постанови серії ЕНА №5507109 від 17.08.2025 о 16:05 по а/д М-06 Київ – Чоп 2677 км, водій не пред`явив у спосіб який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.4 та 2.1.а ПДР України, чим порушив п. 2.4.а ПДР України – Керування ТЗ особою, не пред`явила посвідчення водія, реєстраційного документа та ТЗ, а також поліса обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних ТЗ, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.
ОСОБА_1 та його представник, адвокат – Жовтан О.В. вказують на те, що оскільки поліцейськими жодним чином не було доведено особі про те, що вона порушила правила дорожнього руху, а також не винесено жодної постанови про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 є підстави вважати, що зупинка була здійснена протиправно, а тому подальша вимога посвідчення водія є також незаконною.
Окрім цього, зауважили, що відповідно до п. 7 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху. Однак ОСОБА_1 на його неодноразові прохання так і не були надані розпорядні документи, які підтверджують, що уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху на даному відрізку дороги. 
Крім того, працівниками патрульної поліції було надано для ознайомлення лише Розпорядження №187 від 24 липня 2025 року, де вказано лише про розміщення блокпостів, але жодним чином не повідомляється про особливий режим та його межі, права та обов`язки посадових осіб блокпостів. 
Таким чином у патрульних УПП в Рівненській області ДПП не було підстав для перевірки у ОСОБА_1 посвідчення водія, що свідчить про протиправність оскаржуваної постанови та відповідно дозволяє її скасувати, що і було підставою для звернення до суду.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 05.09.2025 року (а.с.25) адміністративну справу №367/10078/25 направлено за підсудністю до Макарівського районного суду Київської області.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2025 року адміністративну справу №367/10078/25 передано на розгляд судді Косенко А.В.
Ухвалою суду від 23.10.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 16.12.2025 о 10 год. 30 хв. та встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, відповідно до ст. 162 КАС України.
Ухвалою суду від 23.10.2025 року заяву представника позивача, адвоката Жовтана О.В., про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується боржником у суді в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 – задоволено.
У встановлений судом строк, відповідач надіслав до суду відзив, у якому вказав, що з позовної заяви вбачається, що Позивач оскаржує постанову про накладення на нього адміністративного стягнення, але не оскаржує дії поліцейського, щодо законності зупинки транспортного засобу, крім того звертає увагу суду, що правомірність дій поліцейського, в ході розгляду адміністративної справи відносно ОСОБА_1 була предметом дослідження звернення адвоката до Департаменту патрульної поліції, в ході розгляду якого, дії поліцейських були визнані правомірними. 
Крім іншого, вказав на те, що Закон України «Про Національну поліцію», в статті 35, чітко визначає підстави, за яких поліцейський має право зупинити автомобіль, серед них – пункт 7, якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху. Згідно з п. 10 Порядку № 1456 “Про затвердження Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану” уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби у разі: порушення водієм Правил дорожнього руху ; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення ДТП чи правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення ДТП чи правопорушення; якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; необхідності здійснення опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення ДТП чи правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; необхідності залучення водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів ДТП; необхідності обмеження чи заборони руху транспортних засобів; якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду–виїзду. Наголосив на тому, що ці норми майже повністю дублюють положення ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», проте з`являється нова підстава – проїзд через блокпости та контрольні пункти в`їзду–виїзду. Системний аналіз означених вище норм права чітко вказує на обов`язок водія пред`явити для перевірки документи вказані в п.п.«а», «б», «ґ)» 2.1 ПДР та надати змогу поліцейському зафіксувати зазначені в них відомості, що в свою чергу, свідчить про безпідставність тверджень позивача.
Крім того, вказав на те, що попередній розрахунок судових витрат становить 24 000 грн., сплачених за надання правової допомоги. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Використовуючи законне право та виконуючи обов`язок доведення нашою стороною неспівмірності, вважає заявлену суму такою, що не підлягає відшкодуванню, з огляду на те, що є належним чином необгрунтованою.
У встановлений судом строк, представник позивача, адвокат Жовтан О.В. надіслав до суду відповідь на відзив, у якому вказав на те, що не може погодитися з позицією представника відповідача щодо того, що зупинка була здійснена правомірно та відповідно до Порядку № 1456 “Про затвердження Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану”. А окрім цього правомірність зупинки транспортного засобу не пов`язано з вимогою поліцейського пред`явити посвідчення водія. 
Крім того, працівниками патрульної поліції було надано для ознайомлення лише Розпорядження №187 від 24 липня 2025 року, де вказано лише про розміщення блокпостів, але одним чином не повідомляється про особливий режим та його межі, права та обов`язки посадових осіб блокпостів. 
Вважає, шо під час зупинки на блокпосту, інспектор не має права шукати порушення ПДР та виписувати постанови за ці порушення. Зупинка на блокпості призначена лише для перевірки особи водія і не повинна бути використана як можливість для збільшення кількості виписаних штрафів за порушення ПДР. Дії поліцейських, які використовують зупинку на блокпосту для пошуку порушень ПДР, не є законними.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник, адвокат – Жовтан О.В. підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.
Представник Відповідача, - Івашинюта І.О., просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Залухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, переглянувши відеодокази які надані сторонами, суд встановив, що відповідно до Постанови серії ЕНА №5507109 від 17.08.2025 о 16:05 по а/д М-06 Київ – Чоп 2677 км, водій не пред`явив у спосіб який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.4 та 2.1.а ПДР України, чим порушив п. 2.4.а ПДР України – Керування ТЗ особою, не пред`явила посвідчення водія, реєстраційного документа та ТЗ, а також поліса обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних ТЗ, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП (а.с.9-11).
У зв`язку з чим ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.
Суть правопорушення по ч.1 ст.126 КУпАП полягає у наступному: керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.
Позивач зазначає, що підставою для оскарження даної постанови стало те, що на його думку, зупинка на блокпості призначена лише для перевірки особи водія та не пов`язана з вимогою поліцейського пред`явити посвідчення водія. Крім того, оскільки поліцейськими жодним чином не було доведено ОСОБА_1 про те, що він порушив правила дорожнього руху, а також не винесено жодної постанови про адміністративне правопорушення щодо нього, є підстави вважати, що зупинка була здійснена протиправно, а тому подальша вимога посвідчення водія є незаконною. 

Як вбачається з вимог ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з винесенням постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.
Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Верховний Суд у своїй постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, тобто повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.
Положення частини другої статті 77 КАС України, згідно з якою в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, не звільняє позивача від обов`язку доведення перед судом тих обставин, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», встановлено підстави, за яких поліцейський має право зупинити автомобіль, серед них – пункт 7, якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху. 
Згідно з п. 10 Порядку № 1456 “Про затвердження Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану” уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби у разі:
- порушення водієм Правил дорожнього руху; 
- якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 
- якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення ДТП чи правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення ДТП чи правопорушення; 
- якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 
- необхідності здійснення опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення ДТП чи правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 
- необхідності залучення водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів ДТП; 
- необхідності обмеження чи заборони руху транспортних засобів; 
- якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 
- порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 
- проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду–виїзду. 
Суд встановив, що на ОСОБА_1 в день складання Постанови серії ЕНА №5507109 від 17.08.2025 за ч.1 ст.126 КУпАП, не було накладено будь – якого іншого адміністративного стягнення чи будь – якої іншої постанови за порушення правил дорожнього руху, не було очевидних ознак, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу яким керував ОСОБА_1 ; відсутні докази про наявність інформації, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення ДТП чи правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення ДТП чи правопорушення; що транспортний засіб перебуває в розшуку; що була необхідність у здійсненні опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення ДТП чи правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; що була необхідністі залучення водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів ДТП; що була необхідність обмеження чи заборони руху транспортних засобів; що закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; що було порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.
У зв`язку з чим та відповідно до практики Верховного Суду, зокрема відповідно до постанови від 15 березня 2019 року по справі № 686/11314/17 незадокументованість та недоведеність порушення правил дорожнього руху є підставою вважати вимогу посадової особи про пред`явлення документів в т.ч. реєстраційного документу на транспортний засіб неправомірною, а тому позиція ОСОБА_1 на переконання суд є аргументованою.
Що стосується права уповноваженої особи згідно з п. 10 Порядку № 1456 “Про затвердження Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану”, зупиняти транспортні засоби у разі: проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду–виїзду. 
Суд встановив, що з роз`яснень термінології Порядку №1455 блокпост – посилений контрольно пропускний пункт, який за рішенням військового командування тимчасово встановлюється на вході/виході (в`їзді/виїзді) на територію/з території, де введено воєнний стан і встановлено особливий режим (за винятком державного кордону), на якому облаштовуються місця для перевірки осіб, транспортних засобів, багажу та вантажів, позиції вогневих засобів та бойової техніки, місця для відпочинку та забезпечення життєдіяльності особового складу, який виконує завдання на такому пункті, до складу якого можуть входити службові особи військових формувань та правоохоронних органів, які відповідно до закону залучені до здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який надалі було продовжено до сьогодні. 
Відповідно п. 5 Порядку №1455 Особливий режим встановлюється шляхом видання наказу військовим командуванням разом з військовою адміністрацією (у разі її утворення), яким призначається комендант, а також визначаються: 
- склад комендатур, місця їх розміщення, зони відповідальності та порядок взаємодії, а також порядок виконання визначених завдань; 
- порядок матеріально-технічного забезпечення комендатур та їх складових;
- територіальні межі, де встановлюється особливий режим, та місця розміщення блокпостів; 
- права та обов`язки посадових осіб блокпостів; 
- інші питання, необхідні для забезпечення особливого режиму. 
Пунктом 6 Порядку №1455 до відома підприємств, установ, організацій та населення наказ доводиться сільськими, селищними, міськими радами, військовими адміністраціями (у разі їх утворення) або радами оборони Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя розпорядженням та через засоби масової інформації. 
Тобто для підтвердження правомірності розміщення блокпосту на місці є:
1. Розпорядження коменданта військової адміністрації про облаштування блокпосту; 
2.Розпорядження коменданта військової адміністрації про доведення до відома наказу про встановлення особливого режиму, його межі;
3. Розпорядження щодо прав та обов`язків посадових осіб блокпостів. 
Однак працівниками патрульної поліції було надано для ознайомлення ОСОБА_1 лише Розпорядження №187 від 24 липня 2025 року, де вказано лише про розміщення блокпостів, але жодним чином не повідомляється про особливий режим та його межі, права та обов`язки посадових осіб блокпостів. 
Окрім цього, відповідно до п. 7 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху. Однак ОСОБА_1 на його неодноразові прохання так і не були надані розпорядні документи, які підтверджують, що уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху.
Відповідно до Порядку №1455 окреслені виключні дії, які можуть бути вчинені патрулями на території, де встановлено особливий режим, а саме: 
1) затримувати і доставляти до органів або підрозділів Національної поліції осіб, які вчинили або вчиняють правопорушення у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України та Кодексом України про адміністративні правопорушення; 
2) вилучати в осіб предмети, які є знаряддям, засобом або предметом правопорушення, і передавати їх органам або підрозділам Національної поліції; 
3) перевіряти в осіб документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, та перепустки, а в разі їх відсутності - затримувати відповідних осіб та доставляти до органів або підрозділів Національної поліції для встановлення особи; у разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, які перевозяться зазначеними особами; 
4) тимчасово обмежувати або забороняти на вулицях та дорогах, окремих ділянках місцевості та в інших громадських місцях перебування або пересування осіб, рух транспортних засобів, зокрема транспортних засобів іноземних, консульських установ чи представництв міжнародних організацій; виводити осіб з окремих ділянок місцевості та об`єктів, евакуйовувати транспортні засоби; 
5) входити (проникати) на територію та у приміщення підприємств, установ та організацій, у житлові та інші приміщення, на земельні ділянки, що належать особам, під час припинення кримінального правопорушення та в разі переслідування осіб, які підозрюються у скоєнні злочину, якщо зволікання може створити реальну загрозу життю чи здоров`ю осіб; 
6) використовувати із службовою метою засоби зв`язку і транспортні засоби, що належать особам (за їх згодою), підприємствам, установам та організаціям, крім транспортних засобів іноземних консульських установ чи представництв міжнародних організацій, для запобігання вчиненню кримінального правопорушення, переслідування та затримання осіб, що підозрюються у скоєнні злочину, або для доставки до закладів охорони здоров`я осіб, які потребують медичної допомоги, проїзду до місця злочину; 
7) застосовувати відповідно до законодавства заходи фізичного впливу (сили), спеціальні засоби і зброю. 
Тобто уповноважені особи можуть перевіряти в осіб документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України. У Порядку №1455 не міститься імперативної норми, яка зобов`язує уповноважених осіб вимагати у особи посвідчення водія. 
Пунктом 21 Порядку №1455 Під час здійснення заходів з обмеження свободи пересування громадян України, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів не можуть бути обмежені права і свободи людини і громадянина, передбачені частиною другою статті 64 Конституції України, та повинні бути дотримані вимоги статей 12 і 13 Закону України “Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні. 
Таким чином у патрульних УПП в Рівненській області ДПП не було підстав для перевірки у ОСОБА_1 посвідчення водія, що свідчить про протиправність оскаржуваної постанови.
Отже, позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
При поданні даного позову позивач поніс судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 24000 грн 00 коп., що підтверджується витягом з Договору про надання адвокатом правничої допомоги № 309/11-24ф від 20.11.2024; Ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_1 , адвокатом Жовтан О.В., № 309/11-24ф від 20.11.2024; копію додаткової угоди №1 до Договору про надання адвокатом правничої допомоги № 309/11-24ф від 20.11.2024; копія Акту приймання – передачі виконаних робіт до Договору про надання адвокатом правничої допомоги № 309/11-24ф від 20.11.2024; копія платіжної інструкції від 22.08.2025 з якої вбачається, що ОСОБА_1 сплатив на правничу допомогу за вищевказаним Договором № 309/11-24ф від 20.11.2024, 16 000 (шістнадцять тисяч) гривень 00 коп.; копія платіжної інструкції від 21.08.2025 з якої вбачається, що ОСОБА_1 сплатив на правничу допомогу за вищевказаним Договором № 309/11-24ф від 20.11.2024, 8650 (вісім тисяч шістсот п`ятдесят ) гривень 00 коп.
Крім того позивачем сплачено 605 грн 60 коп. судового збору.
З урахуванням цього, відповідно до ст. 139 КАС України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 605, 60 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 24000,00 грн.

Виходячи з наведеного та керуючись, ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 78, 139, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
у х в а л и в :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення – задовольнити.
Скасувати постанову серії ЕНА №5507109 від 17 серпня 2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі щодо ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).
Стягнути з Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ: 40108646) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), суму витрат на правничу допомогу у розмірі 24000 (двадцять чотири тисячі) гривень.
Стягнути з Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції (ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), суму сплаченого судового збору у розмірі 605,60 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.
Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний тест рішення виготовлено та підписано 02.01.2026 року.

Реквізити учасників справи:
ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;
Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, код ЄДРПОУ 40108646, адреса: 33028, Рівненська область, м. Рівне, вул. Степана Бандери, 14а.

Суддя А.В. Косенко