ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/1769/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Мачульського В.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом керівника Ковельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства культури України до Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної військової (державної) адміністрації про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

Керівник Ковельської окружної прокуратури Волинської області Герасименко Павло Вікторович в інтересах держави в особі Міністерства культури України (далі – МКСК) звернувся з позовом до Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної військової (державної) адміністрації (далі – Управління, відповідач) в якому заявлені наступні вимоги: 
1) Визнати протиправною бездіяльність Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації, як правонаступника зобов`язань, прав та обов`язків Департаменту культури, молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації, щодо невиконання вимог чинного законодавства України із забезпечення складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини - Новоугрузьке-3 (поселення одношарове ранньослов`янського часу) на південний захід від села Новоугрузьке, Ковельський район, Волинська область, та неподання до Міністерства культури України пропозицій про занесення вказаного об`єкту культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. 
2) Зобов`язати Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації, як правонаступника зобов`язань, прав та обов`язків Департаменту культури, молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації, вчинити дії, спрямовані на забезпечення складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини - Новоугрузьке-3 (поселення одношарове ранньослов`янського часу) на південний захід від села Новоугрузьке, Ковельський район, Волинська область, та подання пропозицій до Міністерства культури України про занесення вказаного об`єкту культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Ковельською окружною прокуратурою виявлено факт протиправної бездіяльності Департаменту культури, молоді та спорту Волинської обласної військової (державної) адміністрації – в подальшому Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної військової (державної) адміністрації, що полягає у не виготовленні облікової документації на щойно виявлені об`єкти культурної спадщини: Новоугрузьке-3 (поселення одношарове ранньослов`янського часу) на південний захід від села Новоугрузьке, Ковельський район, Волинська область, а також ініціювання на її підставі перед Міністерством культури та стратегічних комунікацій України питання про внесення вказаного об`єкта до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Установлено, що на території Рівненської територіальної громади Ковельського району наявний об`єкт культурної спадщини за видом археологія Новоугрузьке-3 (поселення одношарове ранньослов`янського часу) на південний захід від села Новоугрузьке, Ковельський район, Волинська область. Вказаний об`єкт культурної спадщини занесений до переліку щойно виявлених об`єктів культурної спадщини Волинської області за видом «археологія» наказом управління культури і туризму облдержадміністрації від 29.12.2009 № 151 «Про затвердження переліку щойно виявлених об`єктів культурної спадщини Волинської області». На даний об`єкт органами охорони культурної спадщини не забезпечено виготовлення паспорту та іншої облікової документації згідно з вимогами Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженому наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 № 158, у редакції наказу Міністерства культури України від 27.06.2019 № 501. Поряд із цим, як встановлено із інформації Міністерства культури України, в Державному реєстрі нерухомих пам`яток України, як місцевого, так і національного значення, відсутня інформація про вказану пам`ятку культурної спадщини. 
Об`єкт культурної спадщини - Новоугрузьке-3 (поселення одношарове ранньослов`янського часу) з 2009 року (дата занесення об`єкта до переліку щойно виявлених об`єктів) і по даний час не внесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, що призводить до порушення правового режиму їх використання. Інформація про земельні ділянки, як землі історико-культурного призначення, під пам`яткою археології Новоугрузьке-3 (поселення одношарове ранньослов`янського часу) у Державному земельному кадастрі також відсутня. 
Невнесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України щойно виявленого об`єкта культурної спадщини Новоугрузьке-3 (поселення одношарове ранньослов`янського часу), який перебуває у такому статусі уже п`ятнадцятий рік поспіль та не має статусу пам`ятки, сприяє його використанню не за призначенням та, як наслідок, можливому знищенню. Вказане стосується і земельної ділянки, яка відповідно до вимог чинного законодавства належить до земель історико-культурного призначення та є виключно державною власністю. 
З наведених підстав прокурор просив позов задовольнити.
Ухвалою суду від 16.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.52).
В поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що занесенню об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України передує визначена послідовна робота спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини на всіх рівнях. Тобто підготовка органом охорони культурної спадщини облдержадміністрації (Управлінням) подання до Міністерства про надання пропозицій щодо занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток здійснюється на основі поданих відповідних пропозицій виконавчого органу місцевого самоврядування (Відділом освіти) Рівненської сільської ради. Рівненська сільська рада з відповідними пропозиціями до Управління не зверталася.
Різними редакціями Порядкку обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженого наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 №158, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 01.04.2013 за №528/23060 (із змінами) (далі – Порядок №158), встановлювалися відмінні один від одного вимоги до пакету документів до подання органу охорони культурної спадщини обласної державної адміністрації про надання пропозицій Міністерству про внесення об`єкту культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. 
При кожній діючій редакції Порядку №158 незмінною залишалася вимога Закону щодо подання виконавчим органом сільської, селищної, міської ради пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Представник відповідача звертає увагу, що керівнику Ковельської окружної прокуратури Волинської області, який звертається в інтересах держави в особі Міністерства з відповіді Департаменту від 11.07.2024 № 1527/02.1-24/2-24 на запит Ковельської окружної прокуратури від 03.07.2024 № 52/1-1273ВИХ-24 (копія листів наявні в матеріалах справи) відомо, що облікова документація на Об`єкт в Управлінні відсутня. Таким чином, у зв`язку з відсутністю облікової документації на Об`єкт у Відповідача станом на поточну дату відсутні правові підстави для звернення з відповідним поданням до Міністерства. 
Спеціально уповноважений орган охорони культурної спадщини, повноваження якого поширюються на територію Рівненської сільської ради, не подавав Управлінню матеріали моніторингу Об`єкта, що є додатковим доказом відсутності у відповідача повного пакету документів, необхідного для підготовки подання пропозицій до Міністерства про внесення Об`єкту до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Дана обставина позивачем не врахована, що, на думку представника відповідача, має наслідком безпідставне формулювання позовної вимоги. 
Крім того, ні нормами Закону, ні нормами попередніх редакцій Порядку №158, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, не встановлювалося конкретних строків для подання пропозицій про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, що цілком правомірно обумовлено специфікою дослідження та обліку окремих об`єктів культурної спадщини. 
Представник відповідача переконаний, що зазначене вище повністю спростовує протиправну бездіяльність Управління, яка полягає у не поданні Міністерству пропозицій про занесення об`єкту культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Також представник відповідача зазначає, що управлінням в межах визначених повноважень систематично вживаються вичерпні заходи організаційного, правового, методично-консультативного характеру, спрямовані на забезпечення виготовлення облікової документації на об`єкти культурної спадщини на території області.
На підтвердження вказаного, Управління листом від 11.03.2025 № 390/02.1-22/2-25, виконавчим органам сільських, селищних і міських рад, як спеціально уповноваженим органам охорони культурної спадщини на відповідній території наголошувало щодо необхідності забезпечення виготовлення облікової документації, а також вжиття заходів по встановленню меж земельних ділянок, на яких знаходяться пам`ятки, виготовленню документації із землеустрою або проєктів землеустрою та науково-проєктної документації щодо встановлення меж та режимів використання територій на пам`ятки тощо. 
Представник управління вважає, що вказана підстава заперечує можливість звернення прокурора в інтересах Міністерства, бездіяльність якого стверджувана органом прокуратури. Відтак, на думку представника відповідача, прокурором у цій адміністративній справі порушуються основні засади діяльності прокуратури в частині необхідності дотримання останньою законності, справедливості та об`єктивності, чого вимагає стаття 3 Закону України «Про прокуратуру».
Вказане свідчить про відсутність повного, ґрунтовного та всебічного аналізу і дослідження питання забезпечення збереження та обліку Об`єкта, а також допущений керівником Ковельської окружної прокуратури Волинської області формальний підхід при встановлені підстав для здійснення функцій представницького характеру в цій справі (а.с.56-61).
У відповіді на відзив позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково зазначив, що жодна норма Порядку №158 у всіх редакціях не надає відповідачу можливість бездіяти у питаннях надання пропозицій центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини про занесення об`єктів культурної спадщини до Реєстру, а навпаки зобов`язує відповідача вчинити такі дії.
При цьому, норми вказаного Порядку №158 у всіх редакціях також не визначають будь-якої «етапності» подання пропозицій про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Більше того, як зазначалося у позовній заяві, рішення про занесення до переліку нововиявлених (щойно виявлених) об`єктів культурної спадщини Волинської області за видом «археологія» прийнято саме наказом управління культури і туризму облдержадміністрації від 29.12.2009 №151 «Про затвердження переліку щойно виявлених об`єктів культурної спадщини Волинської області» (Відповідач є правонаступником) - органом, який в силу норм Порядку №158 зобов`язаний забезпечити виготовлення облікової документації на вказану пам`ятку та подати пропозиції МКСК про занесення об`єкту до Реєстру. Тобто, відповідачу достовірно відомо про згаданий об`єкт культурної спадщини, оскільки саме за його наказом та на підставі інших супутніх документів відповідний об`єкт включений до Переліку щойно виявлених.
Відтак, відповідач здійснює помилкове тлумачення норм Порядку №158 та Закону України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 №1805-III (далі – Закон №1805-III), намагаючись уникнути відповідальності за свою бездіяльність та перекласти свої обов`язки на виконавчий орган Рівненської сільської ради.
Окремо вертає увагу на те, що відповідні повноваження та обов`язки щодо забезпечення розроблення облікової документації та внесення на її підставі пропозиції до МКСК уповноваженим органом, зокрема органом виконавчої влади обласної державної адміністрації, визначались у Порядку №158 до редакції від 01.03.2024, зокрема в редакції наказу МКІП від 27.06.2019 №501.
За наведених обставин, враховуючи положення ст.ст.3, 6, 14, 17 Закону №1805-III та вимоги Порядку №158, відповідач як уповноважений орган охорони культурної спадщини Волинської обласної державної адміністрації, зобов`язаний був забезпечити складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини - Новоугрузьке-3 (поселення одношарове ранньослов`янського часу) на південний захід від села Новоугрузьке, Ковельський район, Волинська область та подати пропозиції до МКСК про занесення його до Державного реєстру нерухомих пам`яток України ще до 11.05.2020 (3 роки після внесення пам`ятки до Переліку щойно виявлених об`єктів культурної спадщини).
Також керівник Ковельської окружної прокуратури зазначає, що відповідач у своєму відзиві жодним чином не пояснює та не посилається на обставини, які перешкоджали останньому звернутися до МКСК із пропозиціями про занесення до Реєстру вказаного об`єкту культурної спадщини у період з грудня 2009 року (з моменту внесення об`єкту до Переліку) і по теперішній час (більше 15 років), що, на його думку, беззаперечно вказує на бездіяльність управління.
При цьому, сукупний аналіз вимог п.1.2, п.2.1, п. 4.8 Порядку №158 вказує на те, що забезпечення складання облікової документації на щойно виявлені об`єкти культурної спадщини покладено виключно на уповноважений орган (п.1.2 Порядку №158), яким є відповідач, а не на органи місцевого самоврядування, як це намагається довести управління.
Інших заяв по суті справи від сторін на адресу суду не надходило. Сторони скористались своїм правом щодо подачі заяв по суті справи.
Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Як встановлено судом на території Рівненської територіальної громади Ковельського району наявний об`єкт культурної спадщини за видом археологія Новоугрузьке-3 (поселення одношарове ранньослов`янського часу) на південний захід від села Новоугрузьке, Ковельський район, Волинська область. 
Вказаний об`єкт культурної спадщини занесений до переліку щойно виявлених об`єктів культурної спадщини Волинської області за видом «археологія» наказом управління культури і туризму облдержадміністрації від 29.12.2009 № 151 «Про затвердження переліку щойно виявлених об`єктів культурної спадщини Волинської області».
Як встановлено із інформації Міністерства культури України, в Державному реєстрі нерухомих пам`яток України, як місцевого, так і національного значення, відсутня інформація про вказану пам`ятку культурної спадщини, що свідчить про те, що на даний об`єкт органами охорони культурної спадщини не забезпечено виготовлення паспорту та іншої облікової документації.
24.07.2024 Ковельською окружною прокуратурою було скеровано запит на адресу Міністерства культури та інформаційної політики України, оформленого листом №52/2-750ВИХ-24 стосовно надання інформації про наявність облікової документації на вищезгаданий об`єкт культурної спадщини.
Згідно листів Департаменту культури, молоді та спорту Волинської обласної військової (державної) адміністрації від 11.07.2024 №1527/02.1 24/2-24, Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації від 06.08.2025 № 1298/02.1-24/2- 25 та листів Міністерства культури України від 31.07.2025 №05/113/5373-25, від 12.12.2025 № 06/113/11767-25 відповідне подання (пропозиції) про занесення щойно виявленого об`єкта культурної спадщини Новоугрузьке-3 (поселення одношарове ранньослов`янського часу) до Державного реєстру нерухомих пам`яток України Департаментом, а згодом і Управлінням до МКІП (в подальшому до МКСК та Мінкульта) не скеровувалося. 
Станом на дату надання цієї відповіді заходи щодо занесення вказаного об`єкту до Державного реєстру відповідачем не вживалися.
Таким чином, внаслідок бездіяльності уповноваженого органу об`єкт культурної спадщини - Новоугрузьке-3 (поселення одношарове ранньослов`янського часу) на південний захід від села Новоугрузьке, Ковельський район, Волинська область починаючи з 2009 року не занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Право на звернення прокурора або його заступника до суду в інтересах держави передбачене статтями 2, 23 Закону України від 14.10.2014 №1697-VІІ «Про прокуратуру» (далі – Закон №1697-VІІ) та статтею 53 КАС України.
Згідно з абзацом першим частини третьої статті 23 Закону №1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Як визначено частинами четвертою, п`ятою статті 53 КАС України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Звернення прокурора із цим позовом обумовлене тим, що внаслідок бездіяльності уповноваженого органу - Управління щодо виконання вимог чинного законодавства України щойно виявлений об`єкт культурної спадщини - Новоугрузьке-3 (поселення одношарове ранньослов`янського часу) на південний захід від села Новоугрузьке, Ковельський район, Волинська область не занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, у зв`язку такий об`єкт не набув статусу «пам`ятки», що створює загроза використання його третіми особами не за призначенням в порушення вимог пам`яткоохоронного законодавства, а Міністерство не вжило дієвих та ефективних заходів до зобов`язання Департаменту культури, молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації/Управління виготовити облікову документацію на згаданий об`єкт культурної спадщини та направлення пропозицій про занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру.
Тож предметом спору у цій справі є питання додержання вимог пам`яткоохоронного законодавства відповідачем – Управлінням як ініціатором внесення подання (щодо занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру) до МКСК України як органу, уповноваженого на реалізацію цього питання.
Судом враховано приписи частини четвертої статті 54 Конституції України, відповідно до яких культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини регулює Закон №1805-III, преамбулою якого установлено, що об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, охороняються державою. Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №1805-III, охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини.
Отже, регулювання відносин у сфері охорони культурної спадщини спрямоване на її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь.
Згідно зі статтею 3 Закону №1805-III державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України та спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини. До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.
Відповідно до частини другої статті 5 Закону №1805-III до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, належить, зокрема: реалізація державної політики з питань охорони культурної спадщини; ведення Державного реєстру нерухомих пам`яток України, здійснення координації та контролю за паспортизацією нерухомих об`єктів культурної спадщини; координація робіт з виявлення, дослідження та документування об`єктів культурної спадщини; занесення об`єктів культурної спадщини місцевого значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та внесення змін до нього щодо пам`яток місцевого значення.
Пунктом 1 Положення про Міністерство культури та інформаційної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2019 року №885 (зі змінами), визначено, що Міністерство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України; Міністерство є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику, зокрема, у сфері охорони культурної спадщини.
При цьому на Міністерство відповідно до вимог пункту 4.9 розділу IV Порядку №158 покладено обов`язок координувати стан складання уповноваженими органами облікової документації та, у разі необхідності, приймати рішення про зобов`язання уповноваженого органу забезпечити складання облікової документації.
Постановою Кабінету Міністрів України від 06.09.2024 №1028 Міністерство культури та інформаційної політики України (МКІП) перейменовано на Міністерство культури та стратегічних комунікацій України (МКСК). 
Отже, МКСК України є органом, який спеціально уповноважений державою на виконання функцій у спірних правовідносинах, зокрема, в частині здійснення контролю за виконанням нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини.
Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону №1697-VІІ, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону №1697-VІІ, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.
На думку суду, у позовній заяві прокурор обґрунтував, в чому полягає порушення інтересів держави та необхідність їх захисту. Зокрема, звернення до суду з позовом у цьому випадку здійснено з метою захисту інтересів держави в сфері охорони культурної спадщини. При цьому МКСК України після повідомлення прокуратурою про виявлені порушення у сфері охорони культурної спадщини не вжило ніяких дієвих заходів, натомість у листах від 31.07.2025 №05/113/5373-25 та від 12.12.2025 №06/113/11767-25 не заперечило проти представництва прокурором інтересів держави в суді.
Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеним у позові, суд зазначає наступне.
У статті 1 Закону №1805-III наводяться визначення термінів:
- об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність;
- пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України;
- щойно виявлений об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Переліку об`єктів культурної спадщини відповідно до цього Закону;
- облікова документація - документація, що формується в порядку обліку об`єктів культурної спадщини та містить дані щодо цінності об`єкта культурної спадщини, характерних властивостей, що становлять його історико-культурну цінність (предмет охорони об`єкта культурної спадщини), етапів розвитку, просторових, функціональних характеристик, стану збереження, а також дані проведених досліджень.
Як унормовано частинами першою, другою статті 14 Закону №1805-III, занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам`ятки) провадяться відповідно до категорії пам`ятки: а) пам`ятки національного значення - постановою Кабінету Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини протягом одного року з дня одержання подання; б) пам`ятки місцевого значення - рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам`яток історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання. Переліки об`єктів культурної спадщини затверджуються рішеннями відповідних органів охорони культурної спадщини.
Об`єкт культурної спадщини - Новоугрузьке-3 (поселення одношарове ранньослов`янського часу) на південний захід від села Новоугрузьке, Ковельський район, Волинська область набув статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини ще у 2009 році, тобто з дня його внесення до Переліку..
Порядок №158 визначає систему обліку об`єктів культурної спадщини незалежно від їх видів та типів.
Пунктом 2.1 розділу ІІ Порядку №158 (в редакції наказу МКІП від 01.03.2024 №158) установлено, що виявлення нерухомих об`єктів культурної спадщини та складання на них відповідної облікової документації забезпечують уповноважені органи, а також районні державні адміністрації, виконавчі органи сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини, зокрема виконують функції Замовника та укладають з цією метою контракти на виявлення, дослідження нерухомих об`єктів культурної спадщини для їх взяття на облік та подальшої державної реєстрації.
Відповідно до пункту 5.1 розділу V Порядку №158 подання щодо занесення до Реєстру щойно виявлених об`єктів культурної спадщини подаються Ініціатором до Міністерства.
За правилами пунктів 4.7, 4.8 розділу ІV Порядку №158 протягом 30 календарних днів з дня прийняття рішення про надання нерухомому об`єкту культурної спадщини статусу щойно виявленого, Ініціатор подає до МКІП разом із супровідним листом подання за формою, наведеною в додатку 6 до цього Порядку, облікову документацію згідно з розділом III цього Порядку, Акт візуального обстеження об`єкта культурної спадщини за формою, наведеною в додатку 7 до цього Порядку, рекомендації Українського інституту національної пам`яті (надалі - Інститут) щодо нерухомого об`єкта культурної спадщини, протокол Консультативної ради та належним чином завірену копію рішення про надання нерухомому об`єкту культурної спадщини статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини або копію зареєстрованої уповноваженим органом Картки.
Уповноважений орган зобов`язаний забезпечити складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини, внесений до Переліку до набрання чинності цим Порядком, у строк, що не перевищує 3 років з дати занесення об`єкта культурної спадщини до Переліку.
Вимоги до складання облікової картки на нерухомі об`єкти культурної спадщини наведені у розділі III Порядку №158.
Так пунктами 3.1, 3.6 розділу ІІІ Порядку у вказаній редакції передбачено, що на об`єкт, який виявлено в процесі досліджень і щодо якого подано Картку до органу охорони культурної спадщини, складається облікова документація у складі облікової картки за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку, до якої додаються коротка історична довідка та фотофіксація. Облікова документація складається у двох примірниках. Облікова документація складається державною мовою. Облікова документація у паперовій формі має бути скріплена, пронумерована згідно зі змістом та містити титульний аркуш. Облікову документацію підписує керівник органу охорони культурної спадщини. Титульний аркуш має містити назву об`єкта культурної спадщини, найменування замовника та розробника, ідентифікаційний код та підпис керівника розробника.
Відповідні повноваження та обов`язки щодо розроблення облікової документації та внесення на її підставі пропозиції до Міністерства уповноваженим органом – зокрема органом виконавчої влади обласної державної адміністрації, визначались у Порядку №158 у попередній редакції наказу МКІП від 27.06.2019 №501 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.08.2019 за №941/33912).
Так, пунктом 3 розділу III Порядку у наведеній редакції було передбачено, що облікова документація складається з: облікової картки за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку; історичної довідки; матеріалів фотофіксації сучасного стану об`єкта: фото загального вигляду, фото об`єкта в контексті (навколишньому середовищі), фото найбільш цінних (характерних) елементів об`єкта, фото рухомих об`єктів (деталей), фото інтер`єрів, фото загроз; акту стану збереження за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку.
Уповноважений орган зобов`язаний забезпечити складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини у строк, що не перевищує трьох років з дати занесення об`єкта культурної спадщини до Переліку (пункт 10 розділу ІІ).
За змістом наведених приписів Порядку №158 у чинній та у попередній редакціях розгляду питання внесення об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України передує взяття на облік об`єкта культурної спадщини та оформлення облікової документації.
Відповідно до пункту 1.2 розділу І Порядку №158 (в редакції наказу МКІП від 01.03.2024 №158) Державний реєстр нерухомих пам`яток України - банк даних, сформованих за єдиними ознаками та принципами, що містить відомості про пам`ятки культурної спадщини (далі - Реєстр).
Порядком №158 визначено вичерпний перелік уповноважених органів, які зобов`язані забезпечувати складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини.
Згідно із пунктом 1.4 розділу І Порядку №158 ініціаторами розгляду питань занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру, внесення змін до відомостей Реєстру, передбачених абзацами другим - п`ятим пункту 1 розділу V цього Порядку, та внесення змін до Реєстру (далі - Ініціатор) є: уповноважений орган - за категорією пам`ятки національного значення; уповноважений орган, Українське товариство охорони пам`яток історії та культури, інші громадські організації, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини - за категорією пам`ятки місцевого значення.
У пункті 1.2 розділу І Порядку №158 термін «уповноважений орган» означає орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласна, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.
Таке ж визначення містив пункт 2 розділу І Порядку №158 в редакції наказу МКІП від 27.06.2019 №501.
Вказане відповідає пункту 2 частини першої статті 6 Закону №1805-ІІІ, відповідно до якого до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить: подання пропозицій центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та про внесення змін до нього.
Таким чином, аналіз положень частини першої статті 14 та частини першої статті 6 Закону №1805-ІІІ, Порядку №158 у їх взаємозв`язку свідчить про те, що занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України здійснюється за поданням (пропозицією) органу охорони культурної спадщини обласних державних адміністрацій.
За змістом Порядку №158 як в останній, так і в попередній редакціях орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласна, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації є уповноваженим органом; уповноважений орган зобов`язаний забезпечити складання облікової документації.
Пунктом 1 Положення про Управління культури з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням начальника Волинської обласної військової адміністрації від 01.01.2025 №1 (а.с.40-46), визначено, що Управління утворено головою Волинської обласної державної адміністрації шляхом поділу департаменту культури, молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації.
Згідно з підпунктами 18, 25 пункту 5 Положення одними із основних завдань Департаменту відповідно до покладених на нього повноважень є: формування та подання у встановленому порядку МКІП України (за погодженням із заступником голови обласної державної адміністрації відповідно до розподілу функціональних обов`язків) пропозицій щодо занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та внесення змін до нього; виконання функцій замовника, укладання з цією метою контрактів про виявлення, дослідження, консервацію, реставрацію, реабілітацію, музеєфікацію, ремонт, пристосування об`єктів культурної спадщини та вжиття інших заходів щодо охорони культурної спадщини.
Наведене дає підстави для висновку, що направлення подання (пропозицій) до МКІП (МКСК) з метою занесення щойно виявленого об`єкта культурної спадщини: Новоугрузьке-3 (поселення одношарове ранньослов`янського часу) на південний захід від села Новоугрузьке, Ковельський район, Волинська область до Реєстру законом покладається на орган охорони культурної спадщини обласної державної адміністрації, який був зобов`язаний також попередньо забезпечити складання облікової документації до 29.12.2012 (протягом трьох років після внесення пам`ятки до Переліку щойно виявлених об`єктів культурної спадщини).
Разом з тим, як встановлено судом та підтверджено листами відповідача від 06.08.2025 № 1298/02.1-24/2- 25 та листів Міністерства культури України від 31.07.2025 №05/113/5373-25, від 12.12.2025 № 06/113/11767-25 відповідне подання (пропозиції) про занесення щойно виявленого об`єкта культурної спадщини Новоугрузьке-3 (поселення одношарове ранньослов`янського часу) до Державного реєстру нерухомих пам`яток України Департаментом, а згодом і Управлінням до МКІП (в подальшому до МКСК та Мінкульта) не скеровувалося. 
Натомість відповідачем не надано доказів того, що з часу внесення вказаного об`єкта до Переліку щойно виявлених об`єктів культурної спадщини Волинської області ним вживалися заходи щодо забезпечення виготовлення облікової документації з метою подання пропозицій про його занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Як зауважив Верховний Суд у постанові від 19.06.2018 у справі №464/2638/17, триваюче порушення – це проступок пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу.
Суд також зазначає про помилковість висновків відповідача про можливість подання ним до МКСК України пропозицій щодо занесення вказаного об`єкта культурної спадщини до Реєстру виключно на підставі попередньо поданих відповідних пропозицій (моніторингу об`єкта) виконавчого органу Рівненської сільської ради.
Положення пункту 2 частини першої статті 6 Закону №1805-III чітко визначають, що саме відповідач подає пропозиції центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Подання таких пропозицій відповідачем до МКСК України жодним чином не залежить від того, чи надходили або не надходили до нього відповідні пропозиції від виконавчого органу Рівненської сільської ради.
Таким чином, внаслідок бездіяльності уповноваженого органу, Управління, об`єкт культурної спадщини – «Новоугрузьке-3 (поселення одношарове ранньослов`янського часу) на південний захід від села Новоугрузьке», не занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України до цього часу, що має ризики його використання з порушенням вимог пам`яткоохоронного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною першою та частиною другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення у повному обсязі.
Щодо розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до частини другої статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки у цій справі задоволено позов суб`єкта владних повноважень, тому судові витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають.
Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 139, 241-246, 255, 257, 260, 262, 297 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов керівника Ковельської окружної прокуратури (45008, Волинська область, місто Ковель, вулиця Шевченка, будинок 7) в інтересах держави в особі Міністерства культури України (01601, місто Київ, вулиця Франка Івана, будинок 19, код ЄДРПОУ 43220275) до Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної військової (державної) адміністрації (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 9, код ЄДРПОУ 45841565) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації щодо невиконання вимог чинного законодавства України із забезпечення складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини - Новоугрузьке-3 (поселення одношарове ранньослов`янського часу) на південний захід від села Новоугрузьке, Ковельський район, Волинська область, та неподання до Міністерства культури України пропозицій про занесення вказаного об`єкту культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. 
Зобов`язати Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації вчинити дії, спрямовані на забезпечення складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини - Новоугрузьке-3 (поселення одношарове ранньослов`янського часу) на південний захід від села Новоугрузьке, Ковельський район, Волинська область, та подання пропозицій до Міністерства культури України про занесення вказаного об`єкту культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий
Суддя В.В. Мачульський