1	Справа № 335/12168/25  2/335/248/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2026 року        м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Гашук К.В., за участю секретаря судового засідання Куян О.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Ільїчова Сергія Дмитровича, до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Ільїчова С.Д., звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі із ОСОБА_3 , і від даного шлюбу вони мають спільного сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Чоловік позивачки - ОСОБА_3 помер і після його смерті позивач, на прохання сина та невістки, переїхала до Польщі м. Краків, але перед цим продала квартиру, розташовану у м. Запоріжжя. Грошовими коштами від продажу квартири розпорядився одноособово відповідач ОСОБА_4 , а саме придбав рухоме та нерухоме майно, а залишок коштів було направлено на лікування онуки.
Позивач ОСОБА_1 до червня 2025 року проживала в родині сина впродовж майже року, але, внаслідок несумісності характерів з невісткою, ОСОБА_1 вимушена була переїхати до м. Одеси, де стала на облік як внутрішньо переміщена особа та отримує допомогу від держави щомісячно 2000 грн.
ОСОБА_1 є особою похилого віку та, відповідно, непрацездатною особою. З 2007 року вона є отримувачем пенсії за віком, розмір якої становить 4482,98 грн., відтак загальний дохід позивача становить 6482,98 грн. і вказаної суми не вистачає для забезпечення повноцінного життя, зважаючи також на те, що позивач не має власного житла та змушена його винаймати за чималі кошти.
ОСОБА_1 перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки отримуваний нею дохід не дозволяє забезпечити належне харчування, проживання та оздоровлення. В свою чергу, відповідач життям позивача не цікавиться, допомоги на утримання не надає, хоча має таку можливість, оскільки є провідним фахівцем у сфері інформаційних технологій та офіційно працевлаштований на території Республіки Польща в м. Краків.
Позивачка, через свого представника, зверталася до відповідача із проханням, викладеному у заяві щодо досудового врегулювання спору від 30.06.2025 №24/006/25/0, та просила провести з ним комунікацію, оскільки останній заблокував її у всіх мессенджерах, номер поставив у «чорний список», проте вирішити спір без суду не вдалося.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання непрацездатної матері у твердій грошовій сумі в розмірі 12 000 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і довічно.
Ухвалою судді від 16 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено розгляд справи у судовому засідання на 14 січня 2026 року, яке було відкладено на 16.02.2026, у зв`язку із першою неявкою відповідача.
19.01.2026 від представника позивача – адвоката Ільїчова С.Д. надійшло клопотання про долучення доказів.
Судове засідання, призначене на 16.02.2026 не відбулось, у зв`язку із зайнятістю головуючого судді Гашук К.В. у розгляді клопотання щодо невідкладних слідчих дій. Наступне судове призначено на 10.03.2026.
Учасники справи в судове засідання, призначене на 10.03.2026, повторно не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від відповідача відзиву на позов, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, представник позивача у своїй заяві від 10.03.2026 просив розгляд справи проводити без участі позивача та його представника. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, на підставі доказів, які є в матеріалах справи, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, та перейшов на стадію ухвалення судового рішення до 13.03.2026.
У позовній заяві представник позивача також просив направити до компетентного органу Республіки Польща судове доручення про надання правової допомоги та доручити витребувати інформацію (надати відомості): про місце працевлаштування громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території Республіки Польща; про отримання офіційного заробітку (доходу) та розміру доходу громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за весь період працевлаштування на території Республіки Польща, починаючи з 01.01.2022 року.
Разом із тим, позивачем не надано суду доказів на підтвердження обставин, що відповідач ОСОБА_2 проживає на території Республіки Польща, працевлаштований там та має офіційний дохід, а відтак підстав для надання доручення, суд не вбачає.
Дослідивши надані позивачем письмові докази, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.  Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Згідно із ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є непрацездатною за віком, що підтверджується копією її пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 .
Крім того, з 09.06.2025 ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою №5137-5003702805 від 09.06.2025.
Згідно з частиною першою статті 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Звернувшись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просила стягнути із свого сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на свою користь аліменти, як на утримання непрацездатної матері.
Як зазначено у позовній заяві, позивачка ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 , який помер, і від даного шлюбу вони мають сина, який є відповідачем у цій справі ОСОБА_2 .
Проте, на підтвердження цих обставини, позивачем та її представником не надано суду належних та допустимих доказів, зокрема, не надано копії свідоцтва про укладення шлюбу із ОСОБА_3 , копію свідоцтва про його смерть, а також копію свідоцтва про народження відповідача ОСОБА_2 , з якого би можливо було встановити, що позивач у справі є матір`ю відповідача, а відповідно що вона має право на утримання її відповідачем.
У додатках до позовної заяви (пункт 5), яка подана через підсистему «Електронний суд», зазначено «копія свідоцтва про народження відповідача», разом з тим, такий додаток фактично відсутній в матеріалах позовної заяви, натомість позивачем долучено копію свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У зв`язку із відсутністю документа, що посвідчує реєстрацію народження дитини, із зазначенням одного із батьків відповідача ОСОБА_2 – позивачки ОСОБА_1 , як матері відповідача, суд позбавлений можливості встановити, чи є відповідач по справі ОСОБА_2 особою, на якого покладено обов`язок утримувати позивачку ОСОБА_1 , як непрацездатну мати.
Крім того, враховуючи ті обставини, що позивач та відповідач мають різні прізвища, суду не надано будь-яких документів, які би свідчили про зміну прізвища позивача.
За змістом ст. 202 СК України, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.
Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.
Потреба матеріальної допомоги (нужденність) полягає в тому, що батьки не мають можливості забезпечити своє гідне існування у зв`язку з відсутністю пенсій (допомоги) чи їх низького розміру, а також у зв`язку із відсутністю у них інших джерел існування.
Один лише факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання, стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.
Крім того, відповідно до ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.
Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача на своє утримання 12 000 грн. щомісячно, позивачем взагалі не надано суду доказів на підтвердження свого матеріального стану, та не обґрунтовано потреби в отриманні аліментів у заявленій сумі. 
Як зазначає представник позивача у позовній заяві, дохід ОСОБА_1 становить 6 482,98 грн., який складається з допомоги від держави внутрішньо переміщеним особам у розмірі 2000,00 грн. та пенсії за віком у розмірі 4 482,98 грн. Разом з тим, матеріали позовної заяви не містять відомостей про доходи позивача, відсутня довідка щодо розміру пенсії за віком, яку отримує позивачка ОСОБА_1 , відсутня також інформація, щодо наявності або відсутності інших джерел доходу у позивачки ОСОБА_1 . До позовної заяви і не долучено доказів оренди житла, на що, як зазначено у позові, йдуть витрати позивача.
Крім того, до позовної заяви не долучено відомостей про сімейний стан ОСОБА_1 , зокрема, позивачем не доведено, що в неї відсутній чоловік, а також інші повнолітні діти, на яких також міг би бути покладений обов`язок, щодо її утримання, як непрацездатної матері.
Враховуючи наведені обставини, суд доходить до висновку, що позивачем не надано доказів, того, що вона має право на своє утримання відповідачем ОСОБА_2 , як і не надано доказів того, що вона потребує матеріального забезпечення з боку відповідача, і що розмір її доходів не забезпечує належного рівня її життя. 
З огляду на зазначене, у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_2 аліментів, як на утримання непрацездатної матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі, слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 83, 89, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Ільїчова Сергія Дмитровича, до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   К. В. Гашук