ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4420/26 Справа № 210/7205/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р. Є. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/7205/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідачка -  ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 26 січня 2026 року, яка постановлена суддею Скотарем Р.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 26 січня 2026 року, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2025 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. 
Ухвалою Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 26 січня 2026 року провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та передати справу для продовження розгляду по суті до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права.
Також, альтернативно, просить направити справу на новий розгляд, із обов`язковим дослідженням правової природи іноземного рішення та меж застосування Конвенції 2007 року.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправомірно ототожнив рішення іноземного суду про визнання рішення суду України рішенням по суті спору щодо аліментних зобов`язань. Рішення Районного суду в Трутнові Чеської Республіки від 13.10.2023 року у справі № 16C151/2023-20 не є рішенням щодо аліментів, адже це рішення: має виключно декларативний (процесуальний) характер; не встановлює та не змінює розмір аліментів; не замінює і не може замінити рішення суду України від 27.08.2014; не вирішує спору щодо сімейних прав та обов`язків сторін. Єдиним джерелом аліментного обов`язку між сторонами є рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.08.2014 року, ухвалене судом України та яке залишається рішенням Держави походження.
Суд першої інстанції, закриваючи провадження, не встановив жодної фактичної підстави, яка б свідчила про втрату судами України юрисдикції щодо зміни власного рішення.
Наполягає на тому, що зміна розміру аліментів є питанням матеріального сімейного права України.
Апелянт повідомляє суд, що його трудові відносини з роботодавцем — компанією EKOL s.r.o. (Чеська Республіка) — припиняються 16 лютого 2026 року на підставі взаємної згоди сторін відповідно до § 50 zakoniku prace Чеської Республіки, що підтверджується письмовою заявою про звільнення. Зазначена обставина свідчить про припинення стабільного джерела доходу, яке існувало на момент ухвалення судом першої інстанції рішення про закриття провадження, та істотно впливає на можливість і спосіб виконання аліментного зобов`язання. Суд першої інстанції, закриваючи провадження, не міг і не оцінював зазначені обставини, оскільки вони виникли пізніше.
Суд першої інстанції помилково застосував статтю 18 Конвенції про міжнародне стягнення аліментів 2007 року до правовідносин, які не підпадають під сферу її дії. Вказана норма обмежує юрисдикцію лише у випадках, коли рішення про утримання було ухвалене судом тієї держави, у якій кредитор має звичайне місце проживання. У даній справі рішення про стягнення аліментів було ухвалене судом України, тоді як рішення суду Чеської Республіки має виключно декларативний характер і не вирішує спору щодо аліментних зобов`язань по суті. 
Суд не встановив звичайного місця проживання (habitual residence). Сам по собі факт тимчасового проживання сторін на території Чеської Республіки не тотожний встановленню їх звичайного місця проживання (habitual residence) у розумінні Конвенції 2007 року.
Також, судом не було враховано позицію Верховного Суду у постановах від 27 листопада 2024 року у справі № 753/13059/23 та від 23 жовтня 2024 року у справі № 761/11261/23.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідачка ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Кривенко І.М., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм процесуального права, а тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідачки ОСОБА_2 – адвоката Кривенко І.М., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Закриваючи провадження у справі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, суд керувався п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України та виходив з того, що рішення, яким визначено розмір аліментів, виконується на території Чеської Республіки, сторони проживають на території Чеської Республіки, а тому позивачу слід звернутися із даним позовом до компетентного суду Чеської Республіки за офіційно зареєстрованим місцем перебування відповідачки та неповнолітніх дітей.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів і свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.
Крім того, у статті 6 Конвенції, яка відповідно до положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя.
Під доступом до правосуддя, згідно зі стандартами ЄСПЛ, розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04.12.95 у справі "Белле проти Франції").
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові від 17 серпня 2022 року в справі № 613/1185/19 Верховний Суд зазначив, що серед питань, які має суд вирішити на стадії відкриття провадження у справі, є визначення, чи є повноважним національний суд для розгляду та вирішення спору, а у разі помилкового відкриття провадження у справі з порушенням правил про юрисдикцію спору – закрити таке судове провадження у зв`язку з тим, що він не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства національними судами України.
У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу, як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності. 
Таким чином, суди, вирішуючи питання про належність справи до їх компетенції, зобов`язані з`ясувати, в судах якої країни відповідно до міжнародних зобов`язань України підлягає розгляду справа з міжнародним елементом. Лише у разі, якщо спір підлягає вирішенню в судах України, підсудність справи визначається за правилами, встановленими статтями 27, 28 ЦПК України. 
Процесуальне питання, яке повинні вирішити суди та є істотним для врегулювання спору судом України, є те, чи відноситься його вирішення до юрисдикції саме національного суду України, та за яких умов позивач у цій справі має право звернутися до національного суду України (див. постанову Верховного Суду від 27 листопада 2024 року в справі № 753/13059/23).
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент – це ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм, зокрема, хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою. 
Якщо спірні правовідносини обтяжені іноземним елементом, то юрисдикція такого спору визначається за спеціальними правилами, закріпленими як у законах України, так і у міжнародно-правових договорах, положення яких є частиною національного законодавства України (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 761/11261/23).
Згідно п.4 ч.1 ст.76 ЗУ «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, якщо у справі про сплату аліментів позивач має місце проживання в Україні. 
Згідно ж статті 66 ЗУ «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами, і якщо воно є більш сприятливим для дитини, де встановлено, що зобов`язання щодо утримання, які виникають із сімейних відносин, крім випадків, передбачених ст. 66 цього Закону, регулюються правом держави, у якій місце проживання особи, яка має право на утримання.
Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.08.2014 (справа №210/2785/14-ц) було стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. 
ОСОБА_1 звернувся до Металургійного районного суду міста Кривого Рогуз позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. 
Отже, у даних правовідносинах справа підлягає розгляду за місцем проживання отримувача аліментів – відповідачки ОСОБА_2 . 
Аналогічні положення закріплено й Конвенцією про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання від 23 листопада 2007 року, підписаною від імені України 07 липня 2010 року, ратифікованою Україною 11 січня 2013 року, яка набрала чинності для України 01 листопада 2013 року. Країною-учасницею конвенції, зокрема, є Чехія. 
Відповідно до статті 1 Конвенції про міжнародне стягнення аліментів її метою є забезпечення ефективного міжнародного стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання, зокрема шляхом: a) створення всеосяжної системи співробітництва між органами Договірних держав; b) забезпечення доступності заяв, які подаються для винесення рішень про утримання; c) забезпечення визнання та виконання рішень про утримання, а також d) передбачення ефективних заходів для негайного виконання рішень про утримання. 
Для цілей цієї Конвенції: a) «кредитор» означає особу, якій утримання заборгували або передбачається, що заборгували; b) «боржник» означає особу, яка утримання заборгувала або передбачається, що заборгувала (стаття 3 Конвенції про міжнародне стягнення аліментів).
Згідно зі статтею 18 Конвенції про міжнародне стягнення аліментів, яка регулює обмеження стосовно провадження, у випадках, коли рішення прийнято в Договірній державі, у якій кредитор має звичайне місце проживання, провадження стосовно зміни рішення або прийняття нового рішення не може бути порушене боржником у будь-якій іншій Договірній державі доти, доки кредитор залишається проживати в державі, де було прийнято рішення (пункт 1). 
Пункт 1 не застосовується: a) у випадках, коли, за винятком спорів щодо зобов`язань про утримання стосовно дітей, існує письмова угода між сторонами про юрисдикцію такої іншої Договірної держави; b) у випадках, коли кредитор приймає юрисдикцію такої іншої Договірної держави, або висловивши це, або захищаючись по суті справи, не заперечуючи проти юрисдикції за першої доступної нагоди; c) у випадках, коли компетентний орган у Державі походження не може здійснювати юрисдикції для зміни рішення або прийняття нового рішення чи відмовляється її здійснювати або d) у випадках, коли рішення, прийняте в Державі походження, не може бути визнано або проголошено таким, що підлягає виконанню, у Договірній державі, де передбачається провадження для зміни рішення або прийняття нового рішення (пункт 2).
Відповідачка ОСОБА_5 категорично заперечує проти розгляду даної цивільної справи національним судом України.
Встановлено, що13.10.2023 Районним судом у Трутнов Чеської Республіки (справа №16С151/2023-20) позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено та визнано рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.08.2014 (справа № 210/2785/14-ц). 
Доказами, які підтверджують факт проживання позивача ОСОБА_1 , відповідачки ОСОБА_6 та їх неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 й ОСОБА_4 , у Чеській Республіці є:
- паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_3 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_4 , які були діючими на час перетину Державного кордону України, а також відповідними відмітками VIZA - строком дії до 31.03.2026;
- картки страхування застрахованої особи «ВЗП ЧР» на ім`я ОСОБА_7 , та неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на період дії з 01.04.2025 по 31.03.2026, які надають право на повну медичну допомогу на території Чеської Республіки;- договір оренди житла за адресою: АДРЕСА_1 , який укладений ОСОБА_6 на строк з 01.03.2024 по 28.02.2026, для її проживання та неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (пункт 7 Договору);
- довідка про навчання неповнолітнього ОСОБА_3 у Гімназії, середній професійній школі, який в 2025/2026 роках є учнем 5-го класу, яка видана закладом 27.08.2025 та довідкою про навчання неповнолітнього ОСОБА_4 у Гімназії, середній професійній школі, який в 2025/2026 роках є учнем 7-го класу, яка видана закладом 27.08.2025. Адреса навчального закладу: Чеська Республіка, 514 01, місто Їлемніце, вулиця Ткалчовська, буд. 460;
- довідка з місця навчання неповнолітнього ОСОБА_4 у Початковій художній школі Карла Халіржа Врхлабі у період в 2022/2023 та в 2025/2026, який є учнем 4 го класу музичного відділення, яка видана 18.11.2025. Адреса навчального закладу: Чеська Республіка, 543 01, місто Врхлабі, проспект Юранський, будинок 748;- довідка з місця роботи ОСОБА_7 з якої слідує, що вона має постійні трудові відносини з компанією з 27.04.2022 та займає посаду бухгалтера компанії RESORT SPINDL, яка видана 12.11.2025;
- довідка Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про перетин Державного кордону України ОСОБА_1 , з якої вбачається виїзд ОСОБА_8 з України 13.08.2019 року о 15.54 годині.
Враховуючи вищевикладене, зокрема, постійне проживання сторін у справі та їх неповнолітніх дітей на території Чеської Республіки, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі та роз`яснення позивачу про звернення до компетентного суду Чеської Республіки за офіційно зареєстрованим місцем перебування відповідачки та неповнолітніх дітей з вказаним позовом.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не встановив звичайного місця проживання (habitual residence), а сам по собі факт тимчасового проживання сторін на території Чеської Республіки, не тотожний встановленню їх звичайного місця проживання (habitual residence) у розумінні Конвенції 2007 року, колегією суддів не приймаються, оскільки матеріалами справи підтверджено, що відповідачка ОСОБА_2 , разом з неповнолітніми дітьми, тривалий час проживає на території Чеської Республіки та підстав вважати, що таке проживання для неї є тимчасовим, судом не встановлено.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом було неправильно застосовано норми процесуального права України та норми міжнародного права спростовуються вищевикладеним.
Не можна погодитись і з доводами апеляційної скарги щодо неврахування судом позиції Верховного Суду у постановах від 27 листопада 2024 року у справі № 753/13059/23 та від 23 жовтня 2024 року у справі № 761/11261/23, оскільки позицію щодо підсудності спору національним судам України висловлено за інших фактичних обставин, зокрема, щодо визначення місця проживання дітей та їх повернення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала є обґрунтованою, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними , у зв`язку з чим вона повинна бути залишена без змін, а апеляційна скарга – без задоволення. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 26 січня 2026 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 квітня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: