П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/38299/25	
Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.
дата складання повного тексту
рішення суду 17.12.2025 року;
м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
головуючої судді Казанчук Г.П.
суддів: Єщенка О.В., Градовського Ю.М.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу апеляційною скаргою НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби (в/ч НОМЕР_2 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби (в/ч НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби (в/ч НОМЕР_2 ), в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та не виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 19.07.2022 року, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078;
- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 19.07.2022 року, виходячи з фіксованої величини 2681, 02 грн, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20 серпня 2025 року він звернувся до відповідача із заявою щодо виплати індексації-різниці грошового забезпечення ОСОБА_1 за період 01.03.2018 по 19.07.2022 в повному обсязі відповідно до абзаців 3, 4, 5, пункту 5 Порядку №1078. Листом від 20.09.2025 за №09/M-12646/14313 (надійшло в жовтні 2025 року) відповідач відмовив в здійсненні перерахунку індексації обґрунтував своє рішення тем, що індексація виплачена у повному розмірі. Вважаючи, що бездіяльність відповідача щодо не здійснення нарахування та виплати фіксованої суми індексації-різниці з 01.03.2018 по 19.07.2022 є протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Військовою частиною НОМЕР_2 (надалі – Відповідач) поданий відзив на адміністративний позов, у якому останній не погоджується із заявленими вимогами та зазначає, що оскільки розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року складав 3321,38 грн., а сума можливої індексації 4463,15 грн., то слід дійти висновку, що позивач не має права на індексацію у розмірі 4463,15 грн. щомісячно, отже позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби (в/ч НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити. 
Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби (в/ч НОМЕР_2 ) щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 19.07.2022 року включно відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.
Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби (в/ч НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 щомісячну індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 19.07.2022 року включно відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078. 
Стягнути з НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби (в/ч НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Судом першої інстанції справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Не погодившись зі зазначеним рішенням, представник Військової частини НОМЕР_2 подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року по справі №420/38299/25, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Апелянт вказує, що відповідно у архівних відомостях за 2018-2022 роки військовою частиною нараховувалась та починаючи з грудні 2018 року виплачувалась індексація грошового забезпечення, про що позивач у позовній заяві не заперечує, тому вимога позивача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за періоди з 01.03.2018 по 18.07.2022 не підлягає задоволенню. 
Крім того, апелянт зазначає, що згідно з пунктом 6 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС України від 02 лютого 2016 року № 73 (далі Інструкція № 73, в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу начальника (командира) органу Держприкордонслужби; начальникам (командирам) органів Держприкордонслужби на підставі наказів вищих начальників, в/ч НОМЕР_2 дійшла висновку, що нарахована до виплати позивачу у лютому 2018 року щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 3160,20 грн. входить до складу грошового забезпечення позивача за січень 2018 року. В свою чергу, вірним є те, що нарахована позивачу до виплати у березні 2018 року щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 52,67 грн входить до складу грошового забезпечення позивача за лютий 2018 року.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Рух справи в апеляційній інстанції:
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2026 відкрито апеляційне провадження і витребувано матеріали адміністративної справи №420/38299/25.
29.01.2026 року до апеляційного суду надійшла адміністративна справа №420/38299/25.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2026 призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2026 запропоновано позивачу податизаяву про поновлення строку звернення до суду.
Відповідно до вимог статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд, -

УСТАНОВИВ:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено апеляційний судом, В період з 27.06.1998 року по 25.11.1999 року (строкова Служба), 11.08.2005 року по 25.08.2023 року (контракт) позивач проходив військову службу, у тому числі з 31.08.2005 року по 25.08.2023 року - в органах Державної прикордонної служби України. 
Наказом від 25.08.2023 року № 385-ос начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України мене, майстер-сержанта, остання штатна посада - інспектора прикордонної служби вищої категорії - начальника 1 групи інспекторів прикордонної служби (кулеметника) відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) звільнено з військової служби за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарськоконсультативної комісії закладу охорони здоров`я пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військової обов`язок і військову службу».
Станом на день звільнення відповідно до наказу від 25.08.2023 року №385-ос, вислуга років позивача становить: календарна військова 19 років 05 місяців 03 дня, пільгова військова - 08 років 11 місяців 26 днів; всього військова - 28 років 04 місяців 29 днів. 
Відповідно до положень цього наказу, позивач на момент звільнення повинен був отримати: грошову компенсацію за невикористанні 40 днів щорічної основної відпустки за 2022 рік та 40 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2023 рік.
Проте, НОМЕР_1 прикордонний загін з 01.03.2018 року по 19.07.2022 року нараховував та виплачував ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення без урахування положень абзаців 4-6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, що підтверджено довідкою особовою карткою грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2018 рік.
20 серпня 2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплати індексації-різниці грошового забезпечення ОСОБА_1 за період 01.03.2018 року по 19.07.2022 року в повному обсязі відповідно до абзаців 3, 4, 5, пункту 5 Порядку №1078. 
Листом від 20.09.2025 року за №09/M-12646/14313 відповідач відмовив в здійсненні перерахунку індексації обґрунтував своє рішення тем, що індексація виплачена у повному розмірі.
Отже, наявність чи відсутність протиправних дій щодо не нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 19.07.2022 року із врахуванням щомісячної фіксованої індексації у відповідному розмірі, є предметом спору, переданого на вирішення адміністративного суду.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.2001 року № 1282-ХІІ (надалі Закон № 1282-ХІІ), яким визначені правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
Приписами частини 2 статті 5 Закону № 1282-XII передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюються на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначаються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078 (далі - Порядок № 1078).
Як встановлено пунктом 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Отже, на підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.
Положеннями Закону № 1282-XII та Порядку № 1078 (тут і надалі - у редакції Постанови КМ № 141 від 28.02.2018) визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться, вищевказаними нормативно-правовими актами, у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.
Відповідно до абзаців 4 - 6 пункту 5 Порядку №1078 якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.
Тобто, у наведених абзацах, по суті йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку №1078 у редакціях, які застосовувалися з 1 грудня 2015 року до 1 квітня 2021 року, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:
- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);
- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку №1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави зробити висновок, що нарахування й виплата суми індексації-різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
З урахуванням того факту, що 1 березня 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30 серпня 2017 року №704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку №1078, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу позивача, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.
Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 20.05.2008 № 425, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 червня 2008 р. за № 537/15228, затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (у редакцій чинній станом на лютий-березень 2018 року, на далі Інструкція №425), яка визначала порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які займають посади в спеціально уповноваженому центральному органі виконавчої влади у справах охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону, навчальних закладах, науково-дослідних установах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби).
Відповідно до пункту 1.2 Інструкції №425 до складу грошового забезпечення входять: 
посадовий оклад, оклад за військовим званням; 
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); 
одноразові додаткові види грошового забезпечення;
місячне грошове забезпечення - це грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.
До складу місячного грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати та премія); штатна посада - посада, визначена у штаті органу Держприкордонслужби, статус якої визначається встановленим за нею найвищим військовим званням і посадовим окладом.
Згідно з пунктом 1.3 Інструкції №425 грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується в органах Держприкордонслужби за місцем служби.
Від встановлення даних посадового окладу залежить правильність розрахунку грошового забезпечення та відповідно розміру індексації-різниці, належної до виплати.
Суди першої інстанцій констатував протиправну бездіяльність відповідача щодо не виплати індексації грошового забезпечення з 01.03.2018 по 19.07.2022 відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 та зобов`язав відповідача здійснити розрахунок індексації грошового забезпечення за вказаний період відповідно до приписів цього Порядку.
Однак суд першої інстанції фактично відмовився визначити конкретну суму індексації-різниці за цей період, яка підлягає виплаті позивачу. Суд першої інстанції дійшов висновку, що визначення розміру індексації грошового забезпечення, який підлягає виплаті на користь позивача, належить до компетенції відповідача, зазначивши про обов`язок вчинення вказаних дій. 
Проте такий висновок суперечить сталій практиці Верховного Суду про нарахування й виплату індексації (індексації-різниці) грошового забезпечення у конкретних, розрахованих, сумах.
Верховний Суд у цій категорії спорів неодноразово зауважував, що такий спонукаючий спосіб захисту, враховуючи характер спірних правовідносин, є належним та ефективним, адже здатний забезпечити реальне поновлення прав особи у випадку задоволення позову (постанови від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21 (з урахуванням ухвали від 30.03.2023 про виправлення описки), від 07.12.2023 у справі № 360/381/23, від 06.04.2023 у справі № 420/11424/21, від 06.07.2023 у справі № 560/6684/22, від 15.08.2023 у справі № 400/3784/22.
У цих постановах Верховний Суд підкреслював, що для належного та ефективного захисту прав та інтересів позивача судам необхідно перевірити обґрунтованість нарахованих ним сум індексації, розрахувати їх і, відповідно, у судовому рішенні вказати конкретні суми (індексації грошового забезпечення), на які позивач має право та які відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити.
Наведена позиція ґрунтується на тому, що застосований судом першої інстанції спосіб захисту не вносить юридичної визначеності у спірні правовідносини та не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів позивача від порушень з боку відповідача, оскільки суд першої інстанцій в ухваленому рішенні не розрахував та не визначив конкретних сум індексації грошового забезпечення які відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити позивачу, не перевірив розраховану позивачем суму індексації.
Отже, колегія суддів у цій частині, погоджується з доводами апеляційної скарги про помилковість позиції суду першої інстанцій, що суд не може визначати конкретний розмір індексації грошового забезпечення, який підлягає нарахуванню на користь позивача.
З урахуванням викладеного, колегія суддів констатує, що у цій справі суд першої інстанції не встановив обставин, які мають значення для правильного вирішення цієї справи, а саме: інформацію про отримане грошове забезпечення позивача у лютому та березні 2018 року (оклад за військове звання, посадовий оклад, надбавку за вислугу років, надбавку за виконання особливо важливих завдань, премію, щомісячну додаткову грошову винагороду і т. д.) без урахування складових, що мають разовий характер; питання обрахунку конкретно визначеної суми «індексації-різниці» позивача, визначеної абзацами 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, що залишається спірним та без додаткового з`ясування обставин справи не може бути вирішено.
Наведене свідчить про те, що суди першої інстанцій допустив неправильне застосування норм матеріального права і не з`ясував усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення цього спору.
Колегія суддів, розраховуючи розмір індексації-різниці, зазначає наступне. 
Звертаючись до суду, позивач навів розрахунок індексації-різниці в розмірі 2681,02 грн, обрахувавши її як різницю між у графі «разом нараховано» за лютий та березень 2018 року. При цьому, до складових цих сум увійшли такі складові як надбавка за особливі умові служби, пов`язаноі з ризиком для життя, винагорода за бойове чергування, надбавка за виконання особливих завдань, компенсація под ПП, продпайок та компенсація податку, які як на переконання колегії суддів є додатковими видами грошового забезпечення та не мають постійного характеру, а деякі нарахування – взагалі є компенсаційними нарахуваннями.
Отже, наразі слід визначити базу обрахунку різниці грошового забезпечення за січень та березень 2018 року.
Вирішуючи подібні спори, Верховний Суд у постановах від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21, від 29 березня 2023 року у справі № 380/5493/21, від 6 квітня 2023 року у справі № 420/11424/21, від 20 квітня 2023 року у справі № 320/8554/21 неодноразово доходив висновку, що для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 суд повинен встановити: розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А); суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б); чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (пункт 2 Порядку № 1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку № 1078).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.
У такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А), тобто Б-А.
Колегія суддів звергає увагу на тому, що не усі складові грошового забезпечення входять до суми обрахунку індексації-різниці. Слід звернути увагу на особливості нарахування додаткової грошової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 (надалі – Постанова № 889, втратила чинність 01 березня 2018 року).
Так, Постановою № 889 було установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям, зокрема, військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) – у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Вказана винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, про що неодноразово висловлювався Верховний суд у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 826/11679/17, від 29 листопада 2019 року у справі № 822/112/18.
При цьому, зі змісту Постанови № 889 слідує, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер, отже вона враховується при розрахунку індексації.
Поряд з цим, з 01 березня 2018 року щомісячна додаткова грошова винагорода не нараховується, у зв`язку із втратою чинності Постанови №889.
Колегія суддів враховує, що згідно з пунктом 6 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС України від 02 лютого 2016 року № 73, яка втратила чинність 18.11.2018 року, винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу начальника (командира) органу Держприкордонслужби; начальникам (командирам) органів Держприкордонслужби на підставі наказів вищих начальників.
Наказом Державної прикордонної служби України від 20.05.2028 року №425, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18 червня 2008 року за №537/15228 затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (яка була чинною станом на день виникнення спірних відносин), яка визначає порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які займають посади в спеціально уповноваженому центральному органі виконавчої влади у справах охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону, навчальних закладах, науково-дослідних установах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби).
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що нарахована до виплати позивачу лютому 2018 року щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 3160,20 грн. входить до кладу грошового забезпечення позивача за січень 2018 року, натомість нарахована у березні 2018 року у складі грошового забезпечення позивача 52,67 грн – входить до складу грошового забезпечення за лютий 2018 року.
Так, розмір грошового забезпечення позивача, зі складовими, які мають постійний характер, за лютий 2018 року становив 5319,67 грн (60,00 + 740,00 + 200,00 + 3256,00 + 52,67 +900,00 + 111,00).
Розмір грошового забезпечення позивача, зі складовими, які мають постійний характер, за березень 2018 року становив 8397,30 грн (3080,00 + 950,00 + 1410,50+ 2956,80).
Верховний Суд у постановах від 23 березня 2023 року у справі №400/3826/21, від 29 березня 2023 року у справі №380/5493/21, від 6 квітня 2023 року у справі №420/11424/21, від 20 квітня 2023 року у справі №320/8554/21 неодноразово вказував, що для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078, буквальний спосіб тлумачення цих норм свідчить про те, що для їхнього застосування суд повинен встановити:
- розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А);
- суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б);
- чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку №1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку №1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку № 1078).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.
Як зазначено, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А), тобто Б-А.
У березні 2018 року розмір грошового забезпечення позивача збільшився на 3077,63 грн (8397,30 (Б) грн - 5319,67 (А) грн).
Прожитковий мінімум для працездатних осіб у березні 2018 року складав 1762 грн. (стаття 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік").
Величина приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, обчислена із застосуванням січня 2008 року як місяця підвищення доходу, становила 253,3% (див. постанову Верховного Суду від 23.05.2024 року у справі № 160/15411/23).
Отже, сума можливої індексації грошового забезпечення позивача у березні 2018 року, якби не відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, мала становити 4463,15 грн. (1762 грн. х 253,3 % /100 % = 4463,15 грн.).
Таким чином, розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 року (3077,63 грн.) є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (4463,15 грн.), що вказує на наявність підстав для нарахування й виплати позивачу щомісяця "індексації-різниці" в сумі 1385,52 грн (4463,15 грн – 3077,63 грн) до чергового підвищення тарифних ставок (посадових окладів) або до дати звільнення зі служби.
Втім відповідач не нараховував та не виплачував позивачу індексацію-різницю за період служби з березня 2018 року по липень 2022 року. У цей період посадовий оклад позивача за займаною ним посадою не підвищувався, отже він мав право на отримання індексації-різниці грошового забезпечення, до якої з грудня 2018 року додається поточна індексація.
Отже, колегія суддів погоджується із доводами апелянта щодо необхідності у судовому рішення проводити відповідний обрахунок суми індексації-різниці, а тому в цій частині апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Згідно обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач не нараховував і не виплачував позивачу індексацію-різницю за період, починаючи з 01 березня 2018 року, та не вирішував питання щодо наявності у позивача права не цей вид індексації за спірний період.
Так, за даними про розмір грошового забезпечення позивача за спірний період, колегія суддів дійшла висновку про те, що з 01.03.2018 року по 19.07.2022 року позивачу не виплачувалась індексація-різниця грошового забезпечення з врахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.
Разом з цим колегія суддів зазначає, що при виплаті індексації за період починаючи з 01.03.2018 року відповідач повинен був враховувати вимоги абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про наявність протиправної бездіяльності відповідача, яка полягає саме у не нарахуванні та невиплаті індексації за період з 01.03.2018 року із врахуванням щомісячної фіксованої індексації у відповідному розмірі - 1385,52 грн.
Водночас, колегією суддів установлено таке.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.02.2025 року по справі 420/40581/24, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.05.2025 року, зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) здійснити ОСОБА_1 з 29.01.2020 по 19.07.2022 перерахунок грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення та премії з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX, «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-ІХ, «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-ІХ відповідно до періоду на відповідний тарифний коефіцієнт, а також провести їх виплату з врахуванням раніше виплачених сум.
Позивач у справі 420/40581/24 стверджував, що у період 29.01.2020 по 19.07.2022 йому нараховувалося та виплачувалося грошове забезпечення у заниженому розмірі, оскільки для визначення її окладів (посадового окладу та окладу за військовим званням) не застосовувалася належна розрахункова величина, установлена пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" – розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Колегія суддів зазначає, що нарахування й виплата сум індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковим для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Наразі рішення у справі №420/40581/24 виконано, як свідчить зміст іншого рішення суду у справі №420/18036/25 за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України сплатити на користь ОСОБА_1 його середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, за період з 26.08.2023 по 26.02.2024 включно відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. 
Вказаним рішенням по справі №420/18036/25 установлено, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.02.2025 року у справі 420/40581/24, 09 травня 2025 року НОМЕР_1 прикордонним загоном перераховано ОСОБА_1 110077,78 грн.
Між тим, задоволення судом позову у справі 420/40581/24 грошове забезпечення позивача перераховане в бік збільшення, зокрема за рахунок підвищення посадових окладів з 29.01.2020 року, з 01.01.2021 року, та з 01.01.2022 року. Це безпосередньо впливає на зміст права щодо індексації грошового забезпечення позивача за ці періоди її служби, оскільки зумовлює встановлення нових місяців підвищення доходу (базових місяців), за якими може здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення, призведе до іншого обчислення величин приросту індексу споживчих цін (коефіцієнтів індексації) і як наслідок – до перегляду сум індексації за 2020 – 2022 роки, як "поточної", так і "індексації-різниці". Адже за правилами пункту 5 Порядку №1078 якщо у місяці підвищення посадового окладу розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення, то індексація вже не нараховується.
Тому колегія суддів не може вирішувати спір щодо "індексації-різниці" за період з січня 2020 року по липень 2022 року з огляду на підстави позову, наведені у справі, оскільки 29.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2022 року відбулось збільшення грошового забезпечення, як це було установлено іншими судовими рішення. А нарахування індексації-різниці проводиться до збільшення розміру грошового забезпечення. Інших підстав для даного позову, позивачем не заявлено.
При цьому, при зверненні із даним позовом у листопаді 2025 року, позивачу було достеменно відомо про те, що розмір його грошового забезпечення 29.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2022 збільшився, з огляду за зміст судових рішень у справах №420/40581/24 та №420/18036/25, проте незважаючи на вказане про ці обставини він суду не повідомив, а наголошував на тому, що його грошове забезпечення у період з 01.03.2018 по 19.07.2022 не збільшувалось. 
Отже, у період з 29.01.2020р. по 14.07.2021р. у позивача відбулась зміна (а саме підвищення) посадового окладів згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 4.04.2025р. по справі №420/132453/24, що в свою чергу є підставою для припинення нарахування й виплати індексації-різниці, як це вказано в п.108 постанови Верховного Суду від 23.03.2023р. №400/3826/21.
Верховний Суд у постанові від 09.11.2022р. по справі №205/7254/18 висловив позицію, що не може одночасно існувати двох судових рішень, у яких встановлені взаємовиключні юридичні факти щодо однієї і тієї ж особи (неможливість існування двох взаємовиключних судових рішень).
У відповідності до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів звертає увагу на те, що позов — це звернена через суд до відповідача матеріально-правова вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі. Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава.
Отже, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами — суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.
Натомість підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову — це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача.
Звертаючись до суду із даним позовом позивач доводив суду про те, що має право на індексацію-різницю грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 19.07.2022 у зв`язку з тим, що протягом цього періоду не відбувалось збільшення грошового забезпечення, тобто не змінювався базовий місяць для визначення права на індексації-різниці.
Натомість, іншими судовими рішеннями встановлені факт збільшення розміру грошового забезпечення станом на 29.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2022. 
Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 по 19.07.2022 з підстав, наведених у даному позові, у зв`язку із чим рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.
Відтак, спірний період становить з 01.03.2018 по 28.01.2020 та складає 22 місяці 28 днів.
Загальна сума щомісячної фіксованої індексації за вказаний період має становити (22 х 1385,52) + (28 х 1385,52 / 31) = 30481,44 + 1251,44 = 31732,88 грн.
У зв`язку з цим, слід зобов`язати відповідача здійснити обрахунок індексації-різниці за період з 01.03.2018 по 28.01.2020, виходячи із сталої суми індексації-різниці 1385,52 грн.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що невиплата відповідачем індексації грошового забезпечення у відповідному розмірі є протиправним обмеженням конституційних прав позивача та порушенням вимог ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку №1078.
Виходячи з наведеного, судова колегія дійшла висновку, що вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув, належної оцінки не дав, та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог за період з 29.01.2020 по 19.07.2022 та взагалі не навів обрахунок індексації-різниці, таким чином не встановив право позивача на цей вид індексації, а тому вважає за необхідним рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Судом апеляційної інстанції враховані приписи п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права при вирішенні справи по суті, а тому наведені в апеляційній скарзі доводи спростовують правильність висновків суду першої інстанції. За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до статті 317 КАС України підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частини 6 статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн (а.с.13).
Згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Отже, оскільки стягнення індексації грошового забезпечення, у розумінні законодавства є спором щодо стягнення заробітної плати, а відтак, позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з цим позовом. При цьому, відшкодуванню підлягають витрати, які сплачені стороною в силу вимог закону.
Помилково сплачений судовий збір може бути повернутий платнику за його заявою на підставі ст.7 Закону України «Про судовий збір», наразі такої заяви матеріали справи не містять.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби (в/ч НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби (в/ч НОМЕР_2 ) щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 28.01.2022 року включно відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.
Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби (в/ч НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 щомісячну індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 28.01.2022 року включно (1385,52 грн) відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуюча-суддя Г.П. Казанчук

Судді О.В. Єщенко

Ю.М. Градовський