ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/13602/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Плахтій Н.Б.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішення, наказів, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідач1), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідач2), військової частини НОМЕР_1 (далі – в/ч НОМЕР_1 , відповідач3), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідач4), в якому просить:
визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо взяття на військовий облік військовозобов`язаних з внесенням відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів («АІТС «Оберіг»);
скасувати рішення військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_7 про придатність до проходження військової служби у воєнний час на підставі ст.52в Графи ІІ Розкладу хвороб;
визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 про призов на військову службу по мобілізації на особливий період з направленням до військової частини НОМЕР_2 для проходження військової служби;
визнати протиправним та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 про зарахування в списки особового складу військової частини;
зобов`язати командира в/ч НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення з військової служби та виключити із списків особового складу військової частини;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 виключити з військового обліку військовозобов`язаних із внесенням відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів («АІТС «Оберіг») на підставі рішення позаштатної постійно діючої ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_9 згідно довідки №187/504 від 13.05.2022 про визнання непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі ст.ст.45а, 53б Графи ІІ Розкладу хвороб (наказ МОУ №402 від 14.08.2008).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , згідно з рішенням ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_9 від 13.05.2022 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі ст.42а, 52а графи ІІ Розладу хвороб (Наказ МОУ №402 від 14.08.2008). Даний факт також підтверджується інформацією з «Резерв+» від 19.09.2025, в якій наявний запис «постанова ВЛК: непридатний з виключенням з військового обліку. Дата ВЛК 13.05.2022».
Незважаючи на виключення позивача з військового обліку за станом здоров`я, 31.10.2025 ІНФОРМАЦІЯ_11 його було взято на військовий облік та у той же день без його участі і відповідного належного огляду медичною комісією ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_12 ( АДРЕСА_1 ) він визнаний придатним до військової служби у воєнний час на підставі ст.52в графи II Розладу хвороб (Наказ МОУ №402 від 14.08.2008). В подальшому на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 від 31.10.2025 №3033 призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період та відправлений до в/ч НОМЕР_1 для її проходження. 
Позивач вважає, що дії ІНФОРМАЦІЯ_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , 1 відділу в особі ІНФОРМАЦІЯ_8 , в/ч НОМЕР_1 неправомірними та такими, що порушують його права, оскільки, незважаючи на те, що він у 2022 році був виключений з військового обліку по стану здоров`я, дана інформація відповідачам була достеменно відома, про що свідчить інформація з «Резерв +» і відповідно дана інформація міститься в системі «Оберіг», проте останні в порушення усіх правових норм права, неналежно віднеслись до своїх професійних обов`язків шляхом взяття його на військовий облік, направлення на повторне ВЛК, що стало підставою для прийняття оспорюваного наказу про його мобілізацію та відправлення для проходження військової служби до в/ч НОМЕР_1 і зарахування у списки військовослужбовців.
Додатково ОСОБА_1 зазначає, що у період з травня 2022 року по 31 жовтня 2025 року він, як такий, що виключений з військового обліку за станом здоров`я, безперешкодно перетинав державний кордон. Уповноваженим особам Державної прикордонної служби України під час перетину кордону, на їхню вимогу, позивачем надавався паспорт громадянина України для виїзду за кордон та Витяг з «Резерв+» з інформацією про виключення з військового обліку (непридатний) і відповідно на цій підставі останніми було надано йому безперешкодний дозвіл для виїзду з України, що підтверджується штампами у його паспорті громадянина України для виїзду за кордон та в`їзду на територію України.
Щодо визнання протиправним та скасування наказу командира в/ч НОМЕР_1 про зарахування у списки особового складу частини, позивач покликається на те, що зарахування його до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 є похідним від наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 від 31.10.2025 №303 «Про призов військовозобов`язаних рядового та сержантського складу запасу на військову службу під час мобілізації», а отже такі дії порушують його права.
З огляду на вказані підстави позивач просив позов задовольнити повністю.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.33). 
Представник відповідача3 у поданому відзиві на позов (а.с.48) позовні вимоги не визнав та вказав, що факт неотримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не є підставою для звільнення позивача від військової служби відповідно до статті 26 Закону України «Про військовим обов`язок і військову службу», яка визначає виключний перелік таких підстав.
Таким чином, позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказу командира в/ч НОМЕР_1 не відповідає суті порушеного права позивача, а задоволення цієї вимоги не призведе до поновлення такого права. У контексті вказаного наголошує, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновленню попереднього становища особи, призваної на військову службу.
Представник відповідача4 у надісланому через систему Електронний суд відзиві на позов позовні вимоги не визнав та у їх задоволенні просив відмовити повністю (а.с.50-54). В обґрунтування своїх заперечень вказав, що вся медична документація, в тому числі довідка військово-лікарської комісії №187/504 від 13.05.2022 відносно позивача ОСОБА_1 , на підставі ухвали слідчого судді про надання тимчасового доступу до речей та документів у кримінальному провадженні, відомості про яке зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №12023030000000585 від 18.08.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, у 2023 році була передана слідчому управлінню Головного управління Національної поліції у Волинській області.
У зв`язку з цим, відомості про виключенням з військового обліку відносно позивача внести до Реєстру «Оберіг» на даний момент не вбачається можливим. Крім цього, медична документація відносно позивача від слідчого управління Головного управління Національної поліції у Волинській області на даний час не поверталася, оскільки по даній справі тривають слідчі дії.
Разом з цим, встановлено, що ОСОБА_1 , 1995 року народження, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 від 31.10.2025 №303 був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та в подальшому відправлений до в/ч НОМЕР_1 .
Згідно з пунктом 81 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (далі – Порядок №560) (в редакції станом на дату призову позивача) у разі призову військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період не за місцем їх перебування на військовому обліку (крім тих осіб, що добровільно виявили бажання проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період) такі особи перед призовом на військову службу беруться на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, який здійснює їх призов. Відомості про взяття таких осіб на військовий облік вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів перед їх направленням на військоволікарську комісію для проходження медичного огляду.
Представник відповідача4 вважає, що ІНФОРМАЦІЯ_14 , який здійснював призов позивача, діяв відповідно до вказаного законодавства, оскільки мав всі правові підстави брати позивача на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_14 перед його призовом на військову службу, відомості про що було внесено до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг», що підтверджується вказаним витягом.
Також представник відповідача4 зазначає, що оскаржуваний наказ в частині призову по мобілізації позивача є актом індивідуальної дії, тобто актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію після його реалізації, в даному випадку - після мобілізації позивача та направлення його для проходження військової служби.
В той же час після реалізації спірного наказу виникли вже нові правовідносини з приводу проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом України «Про військовим обов`язок і військову службу» та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008. Цими актами законодавства не передбачено звільнення з військової служби шляхом скасування наказу про призов, оскільки цей наказ вже реалізований, а тому його скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби, не відновить початковий стан і не призведе до жаданого позивачем результату, який він переслідує у цьому позовному провадженні.
Представник відповідача1 у відзиві на позовну заяву (а.с.61-63) позовні вимоги позивача не визнав та просив відмовити в їх задоволенні з тих підстав, що 31.10.2025 групою оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_8 у АДРЕСА_2 було зупинено для перевірки військово-облікових документів, відповідно до пункту 25 Постанови №560, громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 . В ході перевірки військово-облікових документів було встановлено, що згідно з тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного даний громадянин виключений з військового обліку за станом здоров`я, проте провівши перевірку щодо громадянина ОСОБА_1 за допомогою Єдиного державного реєстру призовників військовозобов`язаних та резервістів було встановлено, що останнього було автоматично взято на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_8 29.05.2025 на підставі постанови Кабінету Міністрів України №932 від 16.08.2024 «Про реалізацію експериментального проекту з автоматичної верифікації та перевірки відомостей призовників, військовозобов`язаних та резервістів». У зв`язку з встановленими обставинами громадянину ОСОБА_1 було запропоновано прослідувати до службового автомобіля з метою вибуття до ІНФОРМАЦІЯ_8 . По прибуттю до ІНФОРМАЦІЯ_8 було прийнято рішення перенаправити громадянина ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_13 з метою перевірки військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_13 наявних хвороб, згідно яких останнього було виключено з військового обліку 13.05.2022.
31.10.2025 громадянина ОСОБА_1 було скеровано для проходження військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_13 . Згідно довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_13 №2025-1031-1516-0917-3 від 31.10.2025 військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , на підставі статті 52В графи ІІ розкладу хвороб був визнаний придатним до військової служби з діагнозом: Міопія ступеню 0.75 Д обох очей. Стан після операції з приводу хвороби Гіршпрунга в 6 місячному віці – резекція сигмовидної кишки з коло-риктальним анастомазом по Соаве (1996 р.) з незначним порушенням моторно-евакуаторної функції кишківника. Враховуючи, що абзацом 12 пункту 9 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 «Про затвердження Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки» передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку), 31.10.2025 згідно з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 військовозобов`язаний ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час мобілізації до в/ч НОМЕР_1 .
Також представник відповідача1 зауважує, що наказ про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, в особливий період, як акт індивідуальної дії, реалізується його застосуванням, а тому його оскарження не є належним способом захисту прав чи інтересів позивача, так як скасування наказу не може призвести до відновлення попереднього (первісного) стану особи. 
Інші заяви по суті справи не надходили.
Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів та підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_9 позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії від 13.05.2022 №187/504 на підставі статті 42а, 52б графи ІІ Розкладу хвороб, графи ТДВ визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку (а.с.13).
Станом на 19.09.2025 у сформованому військово-обліковому документі у системі Резерв+ позивач виключений з військового обліку на підставі постанови ВЛК від 13.05.2022 про непридатність (а.с.12).
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» позивач 31.10.2025 о 14:05 взятий на облік ІНФОРМАЦІЯ_14 (Іваничі) (а.с.56).
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 від 31.10.2025 №303 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» ОСОБА_1 призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період та відправлено у складі команди НОМЕР_1 (поіменний список від 31.10.2025 №4802) (а.с.11).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.10.2025 №312 солдата ОСОБА_1 призначено на посаду курсанта навчального взводу навчального батальйону школи індивідуальної підготовки, який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_8 з 31.10.2025, зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення, і вважається таким, що з 31.10.2025 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою… (п.1.8 Наказу від 31.10.2025 №312) (а.с.47).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 за №389-VІІІ (далі - Закон №389-VІІІ) визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Аналогічне визначення воєнного стану міститься і у статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-XII (далі - Закон №1932-XII).
Також статтею 1 Закону №1932-XII передбачено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Пунктами 1, 4 Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022 передбачено, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Президентом України постановлено: оголосити та провести загальну мобілізацію (далі мобілізація); мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва; мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом; призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 (затвердженим Законом України від 24.02.2022 за №2102-ІХ), у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і наразі також триває.
Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин та на дату прийняття рішення у цій справі на території України діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом №389-VIII.
Преамбулою Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ) визначено, що цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частин другої, третьої статті 1 Закону №2232-ХІІ військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення , посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно із частиною десятою статті 1 Закону №2232-ХІІ громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, виконувати правила військового обліку, і встановлені законодавством.
Приписами частини першої статті 34 Закону №2232-ХІІ передбачено, що персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Згідно з частиною п`ятою статті 1 Закону №2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-ХІІ).
У статті 1 Закону №3543-ХІІ визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до частини восьмої статті 4 Закону №3543-ХІІ, з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.
Абзацом другим частини першої статті 22 Закону №3543-ХІІ визначено, що громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту) (частина третя статті 22 Закону №3543-ХІІ).
Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України (частина 5 статті 22 Закону №3543-ХІІ).
Наказом Міністра оборони України 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800 (далі - Положення №402).
Пункт 1.1 глави 1 розділу II Положення №402 визначає, що медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема до військової служби призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).
Згідно з пунктом 1.2 глави 1 розділу II Положення №402 постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).
Відомості про результати проходження медичного огляду (військово-лікарської експертизи) призовниками, військовозобов`язаними та резервістами вносяться до Єдиного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів у встановленому законодавством порядку (пункт 1.12 глави 1 розділу II Положення №402).
Для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання (пункт 2.1 розділу І Положення №402).
Пункт 1.1 розділу ІІ Положення №402 визначає, що медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону (далі - інші військові формування), у мирний час та під час дії особливого періоду. При встановленні діагнозу насамперед враховуються результати фізикального обстеження та спеціальних досліджень. Якщо дані попередньої медичної документації не співпадають з результатами актуального обстеження, проводиться спільний огляд (консиліум) за участі провідних (головних) медичних фахівців, під час якого може прийматись рішення про неврахування контраверсійних результатів попередніх досліджень (документів, виписок, заключень тощо) та госпіталізацій при винесенні експертного рішення.
Медичний огляд проводиться військово лікарською комісією з метою визначення придатності до військової служби, зокрема, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти). 
Згідно абзацу 1 пункту 3.8 глави 3 розділу II Положення №402 постанови ВЛК ТЦК та СП щодо військовозобов`язаних приймаються згідно з главою 20 цього розділу.
Так, абзацом 2 підпункту «б» пункту 20.3 глави 20 розділу II Положення №402 передбачено, що при медичному огляді військовослужбовців та інших осіб ВЛК приймається постанова, в тому числі, такого змісту: «Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку».
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 13.05.2022 проведено медичний огляд ОСОБА_1 позаштатною постійно діючою ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_9 . Встановлено діагноз: хвороба Гіршпрунга. Стан після резекції прямої та сигмовидної кишки попо ОСОБА_2 (1996-1997). Злукова хвороба ОЧП з больовим симптомом. Порушення функції кишківника в значній мірі. СПК з помірним порушенням моторно-евакуаторної функції. Білково-енергетична недостатність І ступеня. На підставі статті 42а, 52б графи ІІ Розкладу хвороб, графи ТДВ визнано не придатним до військової служби з виключенням з військового обліку (а.с.13).
Той факт, що позивач дійсно був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку підтверджується також сформованим військово-обліковим документом у системі Резерв+ станом на 19.09.2025 (а.с.12).
Питання виключення осіб з військового обліку врегульовано положеннями статті 37 Закону №2232-XII. 
Відповідно до частини шостої статті 37 Закону №2232-ХІІ виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які, зокрема, визнані непридатними до військової служби (пункт 3).
У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
Відтак, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які відповідно до висновку військово-лікарської комісії визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я. Такі особи виключаються з військового обліку у відповідних ТЦК та СП.
Процедурно рішення про виключення громадянина України з військового обліку означає, що ця особа більше не перебуває на військовому обліку та втрачає статус військовозобов`язаного, а отже не може бути призваною на військову службу за мобілізацією під час дії правового режиму воєнного стану.
Суд зауважує, що згідно з пунктом 3.3 глави 3 розділу II Положення №402 особи, звільнені з військової служби, визнані непридатними до військової служби, можуть повторно оглядатися ВЛК районних, міських ТЦК та СП за місцем перебування на військовому обліку після обов`язкового обстеження у спеціалізованих закладах охорони здоров`я з метою підтвердження або зміни встановленого діагнозу. Лікар - член ВЛК районного, міського ТЦК та СП формує електронне направлення в ЕСОЗ для проведення додаткових обстежень. Медичний огляд цієї категорії громадян проводиться за графою II додатка 1 до цього Положення, а тих, які мають офіцерські звання,- за графою III додатка 1 до цього Положення.
Отже, повторний огляд ВЛК раніше визнаних непридатними до військової служби осіб може проводитись лише після обов`язкового обстеження у спеціалізованих закладах охорони здоров`я з метою підтвердження або зміни встановленого діагнозу.
Доказів обстеження позивача у спеціалізованих закладах охорони здоров`я з метою підтвердження або зміни встановленого діагнозу, наявності електронних направлень в ЕСОЗ для проведення додаткових обстежень позивача (як того вимагає пункту 3.3 розділу II Положення №402) ІНФОРМАЦІЯ_15 до суду не надано.
Крім того, у довідці ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_12 від 31.10.2025 №2025-1031-1516-0917 відсутній підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з постановою ВЛК та вручення йому копії довідки ВЛК (а.с.66).
Таким чином, проведення повторного огляду ВЛК позивача здійснено з порушенням визначеної процедури, з огляду на що рішення ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_12 про придатність його до військової служби є протиправним.
Посилання представника відповідача4 на наявність кримінального провадження, в ході якого вилучено всю медичну документацію ВЛК від 13.05.2022, суд відхиляє, оскільки такі докази не були подані. Крім того, вказана обставина не є такою, що вказує на незаконність чи недійсність довідки ВЛК від 13.05.2022, відповідної до якої позивач є непридатним до військової служби, позаяк судове рішення, яке набрало законної сили, за результатами розгляду вказаного кримінального провадження також не подано.
Щодо взяття позивача на військовий облік, то суд зауважує, що згідно з витягом з системи «Оберіг» взяття на облік здійснено ІНФОРМАЦІЯ_14 31.10.2025 о 14:05 (а.с.56), що не узгоджується з доводами відзиву представника ІНФОРМАЦІЯ_8 про те, що ОСОБА_1 автоматично взято на військовий облік 29.05.2025 на підставі постанови Кабінету Міністрів України №932 від 16.08.2024 «Про реалізацію експериментального проекту з автоматичної верифікації та перевірки відомостей призовників, військовозобов`язаних та резервістів».
Так, Порядок реалізації експериментального проекту з автоматичної верифікації та перевірки відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №932 від 16.08.2024 визначає, зокрема механізм реалізації експериментального проекту з автоматичної верифікації та перевірки відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - експериментальний проект) шляхом електронної інформаційної взаємодії між національними електронними інформаційними ресурсами у цілях національної безпеки та оборони України;
порядок формування переліку громадян України чоловічої статі віком від 16 до 60 років, персональні дані яких підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
механізм перевірки дійсності військово-облікових документів громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, які перебувають за межами України і звернулися за оформленням (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміном, отриманням паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон до відокремленого підрозділу.
Матеріалами справи підтверджується, що інформація щодо ОСОБА_1 містилась в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів і станом на 19.09.2025 відомості даного Реєстру свідчили про те, що позивач не військовозобов`язаний, позаяк виключений з військового обліку на підставі рішення ВЛК від 13.05.2022 про непридатність до військової служби.
ІНФОРМАЦІЯ_3 не надав суду доказів того, в чому полягала автоматична верифікація даних позивача, яка потягла за собою взяття його на облік та мобілізацію. 
З огляду на викладене суд погоджується з доводами позивача, що описані дії ІНФОРМАЦІЯ_14 щодо взяття на військовий облік та призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 є протиправними, оскільки вчинені з порушенням вимог описаного вище законодавства України.
В контексті спірних правовідносин, що склались між сторонами, суд вважає за необхідне вказати, що у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №826/13000/18 зазначено, що складовою принципу законності та принципу верховенства права є «правова процедура» («fair procedure» - справедлива процедура), яка передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади.
Правова процедура встановлює межі вчинення повноважень органом публічної влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду.
Встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.
Ця правова процедура спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань як один з елементів принципу верховенства права. 
На переконання суду, як проведення повторного огляду ВЛК позивача, так і взяття його на військовий облік та подальший призов на військову службу під час мобілізації як особи, яка визнана непридатною до військової служби з виключенням з військового обліку здійснено з порушенням норм чинного законодавства.
За таких обставин, оскільки оскаржувані рішення ІНФОРМАЦІЯ_13 , дії ІНФОРМАЦІЯ_8 не ґрунтуються на правильному застосуванні норм Закону №3543-ХІІ, Закону №2232-ХІІ, Положення №402 та вчинені без урахування всіх фактичних обставин, суд приходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в цій частині.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 від 31.10.2025 №303 в частині його призову на військову службу та пункту 1.8 наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 31.10.2024 №312 щодо зарахування до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 , суд зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
В ході розгляду справи судом встановлено порушення процедури взяття позивача на військовий облік, проходження медичного огляду військово-лікарською комісією. 
Матеріалами справи підтверджується, що саме протиправні дії ІНФОРМАЦІЯ_14 стали наслідком мобілізації позивача та винесенню наказів від 31.10.2025 №303 в частині його призову на військову службу та пункту 1.8 наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 31.10.2024 №312 в частині зарахування до списків особового даної військової частини.
Суд дотримується позиції, що протиправні дії не можуть спричиняти правомірних наслідків. 
Також суд керується частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, рішенням суду у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їх власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.
Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Суд розуміє, що питання мобілізації та призову на військову службу є надзвичайно важливими та чутливими темами в умовах введеного на території України воєнного стану та браку мобілізаційних ресурсів.
Проте, зазначені обставини не можуть бути виправданням порушень, які відбулися в спірних правовідносинах.
Відтак, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 від 31.10.2025 №303 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу та пункт 1.8 наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 31.10.2024 №312 щодо зарахування позивача до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 слід визнати протиправними та скасувати, і зобов`язати в/ч НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини. 
Обираючи такий спосіб захисту прав позивача, суд враховує, що відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 5 КАС України регламентовано, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень
У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.
Отже, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права та принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Будь-який інший спосіб захисту, на переконання суду, не буде ефективним та справедливим, оскільки фактично допущені суб`єктом владних повноважень порушення будуть виправлятися за рахунок особи, щодо якої допущено порушення процедури.
Щодо посилання відповідачів на те, шо оскаржувані накази є актами індивідуальної дії, які на час вирішення справи вичерпали свою дію внаслідок мобілізації позивача, суд зазначає наступне. 
Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України передбачено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Індивідуальні акти стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє ці акти від нормативних, є їх правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їх конкретність, а саме чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративних правовідносин, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, індивідуальних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.
До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 09.04.2019 у справі №9901/611/18 та від 18.09.2019 у справі №9901/801/18.
Право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт виданий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується. Це кореспондується з тим, що захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи в публічно-правових відносинах із суб`єктом владних повноважень при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, а не відновлення законності та правопорядку в публічних правовідносинах.
Подібний правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 06.10.2021 у справі №9901/26/21, від 03.11.2021 у справі №9901/226/21, від 02.02.2022 у справі №9901/256/21, від 16.03.2023 у справі №9901/494/21, від 06.04.2023 у справі №990/152/22, від 14.09.2023 у справі №990/73/23.
Суд зазначає, що можливість оскарження актів індивідуальної дії не шкодить самій суті права на доступ до суду, оскільки ці акти можуть бути оскаржені в суді їхніми адресатами, тобто суб`єктами, для яких відповідні акти створюють права та/чи обов`язки. Тобто індивідуально-правові акти можуть бути предметом оскарження в адміністративній справі.
Отже, у разі видання суб`єктом владних повноважень, в даному випадку начальником ТЦК наказу про призов позивача на військову службу за мобілізацією, позивач, враховуючи очевидну протиправність видання такого наказу (встановлена непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку), має законне право звернутись до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу в частині, яка безпосередньо стосується позивача, що ним (позивачем) фактично і було зроблено у даній справі, а тому застосування правових норм щодо оскарження індивідуально-правових актів є помилковим.
Враховуючи викладене, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 від 31.10.2025 №303 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу та наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 31.10.2025 №312 в частині зарахування позивача до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 є юридично значимими, оскільки мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки ОСОБА_1 та покладають на нього обов`язок щодо проходження військової служби в особливий період.
З цих підстав суд не приймає до уваги посилання відповідачів на те, що оскаржувані накази є актом індивідуальної дії, тобто актом одноразового застосування, які станом на час вирішення справи вичерпали свою дію та є реалізованим. 
Саме на підставі вказаних наказів ОСОБА_1 розпочав проходження військової служби з призначенням його на конкретну посаду.
При цьому, законодавством щодо проходження військової служби не передбачено, що скасування документів з оформлення процедури мобілізації має наслідком скасування наказу про зарахування особи до складу військової частини та виключення такої особи зі складу військової частини, куди її направлено відповідним районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки.
Таким чином, скасування наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 31.10.2025 №312 в частині, що стосується зарахування позивача до складу військової частини, та наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 від 31.10.2025 №303 в частині призову позивача на військову службу є ефективним засобом захисту порушених прав позивача, оскільки в іншому випадку права позивача не будуть захищені, що не відповідає завданню адміністративного судочинства.
В свою чергу, відсутність у статті 26 Закону №2232-XII такої підстави для звільнення з військової служби як скасування наказів на призов особи на військову службу та зарахування до складу військової частини є виключно свідченням того, що законодавець при прийнятті зазначеної норми виключав можливість проходження військової служби особою, яка мобілізована до складу Збройних Сил України з порушенням вимог законодавства. 
Суд зазначає, що стаття 26 Закону №2232-XII встановлює ті випадки та підстави для звільнення військовослужбовців з військової служби, які виникають після призову громадян на військову службу, а сам призов особи на військову службу під час мобілізації проведено у відповідності до вимог закону (інакше кажучи, процедура призову не ставиться під сумнів на предмет її законності та легітимності).
У даному ж випадку, звернувшись до суду, ОСОБА_1 оскаржував правомірність його призову на військову службу під час мобілізації. 
За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про протиправність дій ІНФОРМАЦІЯ_8 щодо взяття на військовий облік, призову позивача на військову службу та наказу командира в/ч НОМЕР_1 про зарахування останнього до особового складу даної військової частини.
В абзаці третьому підпункту 10.2 пункту 10 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» зазначено, що скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.
Відтак, правовим наслідком скасування оскаржуваних наказів є те, що вказані накази не породжують правових наслідків від моменту їх прийняття, а правовідносини сторін повинні бути приведені до попереднього стану.
При цьому суд враховує, що Верховним Судом в постанові 11.04.2024 у справі №520/7954/22 підтверджено можливість звільнення особи з військової служби у зв`язку із визнанням протиправним та скасуванням наказів про мобілізацію і зарахування до списків особового складу військової частини.
Наведеним спростовуються доводи представників відповідачів про безповоротну дію мобілізації. 
Протилежні ж висновки призвели б до неможливості відновлення порушеного права незаконно мобілізованих осіб.
Вирішуючи спір в частині позовних вимог щодо зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_9 виключити позивача із військового обліку та внести відомості про виключення з військового обліку до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, суд враховує наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Порядок №1487), який визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності.
Персонально-якісний військовий облік передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного військового обліку покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, органи СБУ, відповідні підрозділи розвідувальних органів (п.16 Порядку №1487).
За приписами пункту 20 Порядку №1487 військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів. Для внесення запису/актуалізації даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ними надаються персональні дані відповідно до вимог Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів».
Абзацом 3 пункту 79 Порядку №1487 встановлено, що районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки: організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; організовують та забезпечують зберігання облікової документації призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональних даних, які містяться в них; проставляють у військово-облікових документах призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відмітки про взяття їх на військовий облік, зняття та виключення з нього; виконують функції з ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відтак до компетенції районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить взяття та виключення військовозобов`язаних з військового обліку, внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів актуальної інформації.
Пунктом 81 Порядку №1487 визначено, що взяття на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється за їх особистої присутності (крім випадків, визначених у пунктах 15, 15-1 цього Порядку та підпункті 10-1 пункту 1 додатка 2). При цьому взяття на військовий облік здійснюється за умови наявності паспорта громадянина України (паспорта громадянина України для виїзду за кордон у випадку подання заяви про взяття на військовий облік через закордонну дипломатичну установу України згідно з підпунктом 10-1 пункту 1 додатка 2) та військово-облікового документа у разі, якщо він видавався та не був втрачений.
Особиста присутність призовників, військовозобов`язаних та резервістів для зняття або виключення з військового обліку у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів не обов`язкова.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі - Закон №1951-VІІІ та Реєстр) реєстр - це інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) ТЦК та СП, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України (ч.8 ст.5 Закону №1951-VIII). Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних (ч.9 ст.5 Закону №1951-VIII).
ТЦК та СП АР Крим, областей, міст Києва та Севастополя є органами адміністрування Реєстру, але не наділені повноваженнями органів ведення Реєстру (ч.ч.5, 6, 8, 9 ст.5 Закону №1951-VIII).
В пункті 2 частини першої статті 9 Закону №1951-VIII визначено право звертатися в порядку, встановленому адміністратором Реєстру, до відповідного органу ведення Реєстру з мотивованою заявою щодо неправомірного включення (невключення) до Реєстру запису про себе, виправлення недостовірних відомостей Реєстру.
З аналізу коментованих вище положень чинного законодавства України випливає, що внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів/ виправлення недостовірних даних у даному реєстрі здійснюється адміністратором такого реєстру за зверненням особи.
Відповідно до статті 55 Конституції України, право на захист це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: Права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.
Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин, а не можливість їх порушення у майбутньому.
Позивачем не надано до суду доказів звернення до ІНФОРМАЦІЯ_9 із заявою щодо внесення відомостей про виключення його з військового обліку до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Таким чином спір з цього приводу між сторонами ще не виник.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
З урахуванням наведеного надзвичайно важливого значення набуває необхідність належного з`ясування судом питання щодо того, про захист яких саме прав особи пред`явлено позов.
Доцільно зауважити, що адміністративне судочинство спрямоване на захист уже порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, а для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв`язку з прийняттям суб`єктом владних повноважень рішення, вчиненню ним дій чи допущенням бездіяльності порушуються права позивача. Захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Неможливо зобов`язати відповідача на майбутнє вчиняти певні дії чи утриматись від вчинення певних дій, оскільки відсутні факти порушення прав позивача в майбутньому».
За відсутності ж спору відсутні й підстави для судового реагування, оскільки відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Отже, оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, тому у задоволенні цих позовних вимог необхідно відмовити, як передчасних.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17.09.2021 по справі №580/1285/20.
Таким чином в задоволенні вказаної вимоги позивача слід відмовити.
З урахуванням встановлених у справі фактичних обставин, наведених вище норм законодавства, та беручи до уваги зібрані та досліджені в судом докази в їх сукупності, враховуючи вимоги статті 245 КАС України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову шляхом визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_14 щодо взяття позивача на військовий облік військовозобов`язаних з внесенням відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, визнання протиправною та скасування постанови військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_7 про визнання ОСОБА_1 придатним до військової служби, яка оформлена довідкою військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_7 (мобілізаційний пункт) від 31.10.2025 №2025-1031-1516-0917, визнання протиправними та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 від 31.10.2025 №303 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу та наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 31.10.2025 №312 в частині зарахування позивача до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 , зобов`язання в/ч НОМЕР_1 виключити зі списків особового складу військової частини позивача.
Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача1 та відповідача2 судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі по 407,10 грн з кожного.
Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_16 щодо взяття ОСОБА_1 на військовий облік військовозобов`язаних з внесенням відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Визнати протиправною та скасувати постанову військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_7 про визнання ОСОБА_1 придатним до військової служби, яка оформлена довідкою військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_7 (мобілізаційний пункт) від 31.10.2025 №2025-1031-1516-0917.
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31.10.2025 №303 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу та направлення для проходження військової служби під час загальної мобілізації до військової частини НОМЕР_1 .
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 31.10.2025 №312 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення з 31.10.2025.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір у сумі 407,10 грн (чотириста сім грн 10 коп.).
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 судовий збір у сумі 407,10 грн (чотириста сім грн 10 коп.).
Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 );
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_17 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )
Відповідач2: ІНФОРМАЦІЯ_18 ( АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 )
Відповідач3: військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ), 
Відповідач4: ІНФОРМАЦІЯ_17 ( АДРЕСА_6 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 )

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій