Справа 305/1083/25
Провадження по справі 2/305/454/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.02.2026 року          м. Рахів
Рахівський районний суд Закарпатської області у складі: судді Попової О.М., при секретарі судового засідання Верещак С.Л., за участі представника позивача - прокурора Сич Х.В., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача - адвоката Сойми І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області, поданою в інтересах держави в особі Рахівської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Комунальне некомерційне підприємство «Рахівська районна лікарня» Рахівської міської ради, про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, -
ВСТАНОВИВ:
Тячівська окружна прокуратура Закарпатської області, в інтересах держави в особі Рахівської міської ради звернулась до Рахівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до  ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Комунальне некомерційне підприємство «Рахівська районна лікарня» Рахівської міської ради, про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення.
Позовні вимоги мотивують тим, що вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 14.02.2025 року (справа № 305/4777/24)  ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком 2 роки. Вирок набрав законної сили 18.03.2025 року. ОСОБА_1 обвинувачувався в тому, що 02 вересня 2024 року, близько 14 години 00 хвилини, керуючи технічно справним автомобілем марки «CHERY TIGGO», з державним номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі місцевого значення з сполученням «Великий Бичків - Водиця», по вул. Гоголя, за 196 метрів від колиби «Ділок», що в смт. Великий Бичків, в напрямку с. Верхнє Водяне, Рахівського району Закарпатської області, грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 1.7, 2.3б, 10.1, 12.3, 13.1, 13.3 та 1.10 (в частині тлумачення поняття «перешкода для руху» та «безпечний інтервал») чинних Правил дорожнього руху України з посиланням на термін «безпечна швидкість», під час руху, при керуванні транспортним засобом, маючи можливість оцінити дорожні умови і дорожню обстановку, у момент виникнення небезпеки для його руху, а саме, малолітнього пішохода ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не змінюючи ні темп, ні напрямок руху, рухався по правому краю автодороги в попутному напрямку руху автомобіля, не врахував безпечної швидкості руху, дорожньої обстановки та дорожніх умов, не обравши безпечний бічний інтервал, не впорався з керуванням та здійснив наїзд передньою правою частиною керованого ним автомобіля на малолітнього пішохода ОСОБА_2 . Внаслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, у вигляді: відкритої тупої травми живота у вигляді евентрації петлі тонкого кишківника, множинних розривів кишківника, розлитого калового перитоніту, скальпованої рани лівої сідниці з переходом на ліве стегно. З технічної точки зору, умовами настання даної дорожньо-транспортної пригоди є факт невідповідності дій водія автомобіля марки «CERRY TIGGO», з державним номерним знаком НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , вимогам п.п.1.5; 1.7; 2.3 «б»; 12.3; 10.1; 13.1; 13.3 та 1.10 ( в частині тлумачення поняття «перешкода для руху» та «безпечний інтервал») ПДР України, оскільки він, маючи можливість оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, при умові незмінності напрямку руху велосипедиста, при об`їзді велосипедиста не додержався безпечного бічного інтервалу, що знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з фактом ДТП. Встановлено, що малолітній потерпілий від кримінального правопорушення ОСОБА_2 знаходився на лікуванні у відділенні АІТ та хірургічному відділенні КНП «Рахівська районна лікарня» з 02.09.2024 року по 17.09.2024 року та вартість його лікування становить 23 239, 20 грн. Під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження позов про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого не заявлявся. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарних хворих (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворих із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілих за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт в придбання інвентарю та обладнання.
Відповідно до ч. 3 ст. 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором, який повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді. Частиною 7 цієї ж статті визначено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Пунктом 3 статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», якою визначено, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб?єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб?єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома). Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Враховуючи вищезазначене, підставою для здійснення представництва в суді інтересів держави є наявність порушень економічних інтересів держави внаслідок витрачання закладом охорони здоров`я коштів на лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 у сумі 23 239, 20 грн.
Несвоєчасна сплата сум, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення призводить до ненадходження коштів до лікувального закладу, створює фінансове навантаження та ускладнює процес безкоштовного лікування осіб, які цього потребують, чим завдається істотна шкода державним інтересам в цілому. Комунальне некомерційне підприємство «Рахівська районна лікарня» Рахівської міської ради згідно Статуту, затвердженим рішенням Рахівської міської ради № 252 від 07.09.2021, є лікарняним закладом охорони здоров`я - комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає послуги вторинної медичної допомоги будь-яким особам в порядку та на умовах, встановлених законодавством України та цим Статутом. Підприємство створене на базі майна Рахівської міської територіальної громади, майно підприємства є власністю територіальної громади. У відповідності до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради с органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють їх від імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (стаття 10 Закону). Орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, може звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Враховуючи викладене, органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у даних спірних правовідносинах є Рахівська міська рада Закарпатській області. Тячівською окружною прокуратурою направлено до Рахівської міської ради лист за N? 07.52-104-1711 вих.-25 від 26.03.2025 щодо необхідності вжиття відповідних заходів, зокрема й шляхом звернення до суду, згідно отриманої відповіді за №06-3/524 від 28.03.2025 року, цивільний позов міською радою не заявлявся та заявлятись не буде. Таким чином, уповноваженим органом не вжито дій щодо самостійного подання до суду відповідного позову, спрямованого на захист інтересів держави. 3 огляду на викладене, Тячівська окружна прокуратура, реалізуючи надані законом повноваження щодо захисту державних інтересів, звертається до суду з позовом в інтересах держави в особі Рахівської міської ради про стягнення шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, а саме про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення.
На підставі наведеного, просили стягнути з ОСОБА_1 до місцевого бюджету Рахівської міської ради понесені витрати в сумі 23329,20 гривень за лікування малолітнього потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 . А також стягнути з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 3028 гривень.
Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.
До закінчення підготовчого судового засідання, відповідач чи його представник не подали до суду відзиву чи будь-яких письмових пояснень щодо позовної заяви.
Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області, закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено зазначену цивільну справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
Представник позивача, у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.
Відповідач та його представник у судовому засіданні, не оспорюючи підстави для звернення з позовною заявою, а також письмові докази долучені до позовної заяви, не погодились з сумою зазначеною у позовній заяви, посилаючись на те, що відповідачем надавалась матеріальна допомога (у вигляді харчування та медикаментів) малолітньому потерпілому, під час знаходження останнього на лікуванні. А також при винесенні остаточного рішення, просили врахувати матеріальний стан відповідача, у останнього згорів будинок. Жодних письмових доказів своїм поясненням не надали.
Свідок ОСОБА_4 , у судовому засіданні підтвердила пояснення відповідача та його представника, однак не заперечила того факту, що дійсно малолітній потерпілий перебував на стаціонарному лікуванні у період зазначений у позовній заяві, та останньому надавалась лікування на початковому етапі.
Представник третьої особи, у судове засідання не з`явився, жодних заяв чи клопотань до суду не подав.
Вислухавши представника позивача, відповідача та його представника, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Судом встановлено, що вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 14.02.2025 року (справа № 305/4777/24)  ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком 2 роки. Вирок набрав законної сили 18.03.2025 року. 
У ході судового розгляду встановлено, що  ОСОБА_1 обвинувачувався в тому, що 02 вересня 2024 року, близько 14 години 00 хвилини, керуючи технічно справним автомобілем марки «CHERY TIGGO», з державним номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі місцевого значення з сполученням «Великий Бичків - Водиця», по вул. Гоголя, за 196 метрів від колиби «Ділок», що в смт. Великий Бичків, в напрямку с. Верхнє Водяне, Рахівського району Закарпатської області, грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 1.7, 2.3б, 10.1, 12.3, 13.1, 13.3 та 1.10 (в частині тлумачення поняття «перешкода для руху» та «безпечний інтервал») чинних Правил дорожнього руху України з посиланням на термін «безпечна швидкість», під час руху, при керуванні транспортним засобом, маючи можливість оцінити дорожні умови і дорожню обстановку, у момент виникнення небезпеки для його руху, а саме, малолітнього пішохода ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не змінюючи ні темп, ні напрямок руху, рухався по правому краю автодороги в попутному напрямку руху автомобіля, не врахував безпечної швидкості руху, дорожньої обстановки та дорожніх умов, не обравши безпечний бічний інтервал, не впорався з керуванням та здійснив наїзд передньою правою частиною керованого ним автомобіля на малолітнього пішохода ОСОБА_2 . Внаслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, у вигляді: відкритої тупої травми живота у вигляді евентрації петлі тонкого кишківника, множинних розривів кишківника, розлитого калового перитоніту, скальпованої рани лівої сідниці з переходом на ліве стегно. З технічної точки зору, умовами настання даної дорожньо-транспортної пригоди є факт невідповідності дій водія автомобіля марки «CERRY TIGGO», з державним номерним знаком НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , вимогам п.п.1.5; 1.7; 2.3 «б»; 12.3; 10.1; 13.1; 13.3 та 1.10 ( в частині тлумачення поняття «перешкода для руху» та «безпечний інтервал») ПДР України, оскільки він, маючи можливість оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, при умові незмінності напрямку руху велосипедиста, при об`їзді велосипедиста не додержався безпечного бічного інтервалу, що знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з фактом ДТП.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.
Згідно ст. 1206 ЦК України, особа, що вчинила злочин зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Частиною 3 цієї статті визначено, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи може бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.
Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.
Пункт 1 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання (далі - Порядок) вказує, що згідно із статтею 1206 Цивільного кодексу України кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат.
Також п.3 Порядку зазначає, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами.
Пункт 2 Порядку передбачає, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонарного лікувального закладу.
Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.
У фактичні витрати лікарні входять такі видатки: заробітна плата працівників; нарахування на оплату праці; видатки на придбання предметів, матеріалів, обладнання та інвентарю, медикаментів та перев`язувальних матеріалів, продуктів харчування; оплата всіх послуг, в тому числі і комунальних; інші поточні витрати лікарні.
Кожен місяць фактичні витрати лікарні - різні, кількість ліжко-днів різна, тому і сума вартості за один ліжко-день кожного місяця змінюється.
Згідно з п. 4 зазначеного Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.
Малолітній потерпілий ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у відділені АІТ та хірургічному відділенні КНП «Рахівська РЛ» з 02.09.2024 року по 17.09.2024 року, що становить 15 ліжко-днів та підтверджується довідкою № 70/01-18 від 14.03.2025 року, з додатком (довідка про вартість лікування на 1-му аркуші) наданою КНП «Рахівська РЛ». Загальна сума витрачених бюджетних коштів за час стаціонарного лікування ОСОБА_2 з 02.09.2024 року по 17.09.2024 року становить 23239,20 грн. 
Заходи щодо відшкодування витрат понесених на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 не вживалися.
Цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого в межах кримінального провадження не заявлявся.
Виходячи з викладеного, ОСОБА_1 зобов`язаний у відповідності до вимог ст.1206 ЦК України відшкодувати 23239,20 грн. - витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, які надані з державного бюджету України Рахівською міською радою.
Відсутність відшкодування коштів, витрачених закладом охорони здоров`я з вини ОСОБА_1 на стаціонарне лікування потерпілого від злочину негативно впливають на фінансування витрат на лікування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що і є підставою для звернення прокурора в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів.
Суд вважає, що прокурор є уповноваженою особою на звернення до суду із цим позовом, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Статтею 56 ЦПК України передбачено, що прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
У Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 вказано, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, тому прокурор у кожному конкретному випадку з посиланням на законодавство самостійно визначає, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначають з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Поняття «орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до норм Конституції України може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
Правовідносини, пов`язані із використанням бюджетних коштів та наповнюваністю бюджетів становлять суспільний інтерес, а несвоєчасність і неповнота повернення коштів до бюджету цьому суспільному інтересу не відповідає.
Відповідно до вимог ст. 89 Бюджетного кодексу України витрати, які спрямовуються на заклади охорони здоров`я, які належать відповідним територіальним громадам, здійснюються з місцевого бюджету.
Згідно зі статтею 18 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» фінансування охорони здоров`я здійснюється за рахунок Державного бюджету України та місцевих бюджетів, фондів медичного страхування, благодійних фондів та будь-яких інших джерел, не заборонених законодавством.
Кошти державного бюджету України та місцевих бюджетів, асигновані на охорону здоров`я, використовуються для забезпечення населенню гарантованого рівня медичної допомоги, фінансування державних цільових і місцевих програм щодо охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень з цих питань.
Ненадходження коштів до відповідного бюджету призводить до порушень діяльності зазначеного лікувального закладу щодо безоплатного надання медичних послуг населенню та порушує інтереси держави.
Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.
Відповідно до абз. 2 п. 3 Порядку, у разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться у порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб.
Згідно п. 4 Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.
В даному випадку встановлено порушення інтересів держави, яке полягає в невідшкодуванні відповідачем коштів, витрачених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, внаслідок чого до бюджету не надійшли кошти в сумі 23239,20 грн.
Несвоєчасна сплата сум, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення призводить до ненадходження коштів до лікувального закладу, створює фінансове навантаження та ускладнює процес безкоштовного лікування осіб, які цього потребують, чим завдається істотна шкода державним інтересам в цілому. Комунальне некомерційне підприємство «Рахівська районна лікарня» Рахівської міської ради згідно Статуту, затвердженим рішенням Рахівської міської ради № 252 від 07.09.2021, є лікарняним закладом охорони здоров`я - комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає послуги вторинної медичної допомоги будь-яким особам в порядку та на умовах, встановлених законодавством України та цим Статутом. Підприємство створене на базі майна Рахівської міської територіальної громади, майно підприємства є власністю територіальної громади.
У відповідності до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради с органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють їх від імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (стаття 10 Закону). Орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, може звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Враховуючи викладене, органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у даних спірних правовідносинах є Рахівська міська рада Закарпатській області.
Ненадходження коштів до відповідних бюджетів призводить до порушень діяльності зазначених лікувальних закладів щодо безоплатного надання медичних послуг населенню та порушує інтереси держави, внаслідок чого виникає передбачене законом право прокурора на звернення до суду з позовом для їх захисту.
Незважаючи на факт завдання шкоди інтересам держави, Рахівською міською радою не вжито будь-яких заходів, спрямованих на захист та поновлення порушених інтересів держави в судовому порядку. Цивільний позов про відшкодування шкоди не заявлено та жодних дій щодо стягнення завданих державі збитків не вжито, що свідчить про неналежне здійснення наданих законом повноважень.
Таким чином, порушення інтересів держави (національного, суспільного інтересу) відбулось внаслідок ігнорування відповідачем порядку відшкодування коштів на лікування особи, потерпілого від злочину, яке проведено за рахунок коштів комунального закладу та міського бюджету в цілому. Несвоєчасне надходження коштів ослаблює економічні основи місцевого самоврядування та медичного закладу, позбавляє можливості закладом здійснювати подальше використання коштів міського бюджету на реалізацію програм в сфері охорони здоров`я та надання медичної допомоги іншим хворим тощо.
Невжиття Рахівською міською радою заходів цивільно-правового характеру до захисту цих інтересів є підставою для представництва інтересів держави в суді органами прокуратури.
Аналогічної позиції щодо стягнення коштів на користь закладу охорони здоров`я притримується і Європейський суд з прав людини, який, зокрема, у рішенні від 11.02.2003 по справі «Хаммерн (Hammern) проти Норвегії» (скарга №30287/96) встановив, що тягар фінансових збитків, завданих порушенням і розглядом кримінальної справи, що закрита чи закінчилась виправданням обвинуваченого, несе обвинувачений, якщо він не зможе довести, що вірогідна відсутність факту вчинення ним постановленого йому у вину діяння. Положення пункту 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не порушено.
Велика палата Верховного суду зробила свій висновок щодо поняття «нездійснення або неналежного здійснення суб`єктом владних повноважень своїх функцій» (справа № 912/2385/18 від 26.05.2020), відповідно до якого бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Відповідно до п. 5.6 постанови Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 визначено, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.
Сам факт не звернення до суду органу, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, свідчить про те, що такий орган неналежно виконує свої повноваження, про що вказується в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18.
Слід звернути увагу, що згідно із ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор доводить бездіяльність органу, в інтересах якого він звертається до суду, а не можливість чи неможливість такого органу самостійно звернутися із цим позовом до суду.
Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 912/2385/18 від 26.05.2020 вказано, що прокурор, звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» надає можливість такому органу відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави.
Невжиття компетентним органом відповідних заходів протягом розумного строку після того, як такому органу стало відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватись як бездіяльність такого органу.
З метою вирішення питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді, відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Тячівською окружною прокуратурою направлено до Рахівської міської ради лист за N? 07.52-104-1711 вих.-25 від 26.03.2025 щодо необхідності вжиття відповідних заходів, зокрема й шляхом звернення до суду, згідно отриманої відповіді за №06-3/524 від 28.03.2025 року, цивільний позов міською радою не заявлявся та заявлятись не буде.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що держава може вступати як в адміністративні (публічні), так і цивільні (господарські) правовідносини. У випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими учасниками таких правовідносин.
Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Тому поведінка органів, через які вона діє у цивільних відносинах, розглядається як відповідна поведінка держави в них.
Отже, у суспільних відносинах органи, через які діє держава, не мають власних прав і обов`язків, але наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних відносинах. Метою участі держави в особі відповідних органів у цивільних (господарських) правовідносинах є насамперед задоволення приватного інтересу держави.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у п. п. 82-84 постанови від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц дійшла до висновку, що незалежно від того, хто саме звернувся до суду - орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, чи прокурор, у судовому процесі (у тому числі у цивільному) держава бере участь у справі як позивач, а відповідний орган або прокурор здійснюють процесуальні дії на захист інтересів держави як суб`єкта процесуальних правовідносин.
Змістом правовідносин за участю держави є права, обов`язки та інтереси самої держави, які вона реалізує через відповідного суб`єкта, а не приватні права, обов`язки та інтереси цього суб`єкта, який бере безпосередню участь у певних правовідносинах від імені держави.
Наведене кореспондується з правовим висновком Верховного Суду у справі № 910/18605/19, викладеним у постанови від 25.08.2022, за яким, визначаючи одним із позивачів суб`єкта, через якого держава бере участь у правовідносинах, прокурор не здійснює захисту його інтересів, а захищає порушені інтереси держави, які тісно пов`язані з діяльністю або повноваженнями такого суб`єкта.
Тож фактичним позивачем у позові, поданому в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган або прокурор, а отже, судовому захисту підлягає порушений інтерес держави, а не приватний інтерес суб`єкта, через якого держава діє в цивільних правовідносинах.
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 53 ЦПК України, якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. У заявах про залучення третіх осіб і в заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.
Таким чином, враховуючи, що затрати лікарні не відшкодовані, що свідчить про неналежне здійснення захисту інтересів держави уповноваженими органами, виникає законне право прокурора на звернення із даною позовною заявою до суду на захист державних інтересів, оскільки вказана бездіяльність призводить до ненадходження коштів, які мали б поступити до міського бюджету.
Згідно п. 1 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.
У зв`язку з цим, маючи усі необхідні підстави та повноваження, керівник Деснянської окружної прокуратури міста Києва звертається із даним позовом до суду в інтересах Національної служби здоров`я України для захисту інтересів держави у бюджетній сфері.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
В усних поясненнях на позовну заяву, відповідач та його представник вказують на те, що відповідачем надавалась матеріальна допомога малолітньому потерпілому, а тому, у зв`язку з цим не визнають заявлену суму до стягнення. Суд вважає такі твердження відповідача необґрунтованими, виходячи з вищевикладеного, а також того, що відповідачем не надано до суду жодного письмового доказу своїм поясненням.
За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на Відповідача. В той же час, оскільки Позивач є звільненим від сплати судового у таких справах, то судовий збір має бути стягнено із Відповідача на користь держави.
На підставі наведеного, ст. 1206 ЦК України, керуючись ст.ст. керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 259, 265 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області, поданою в інтересах держави в особі Рахівської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Комунальне некомерційне підприємство «Рахівська районна лікарня» Рахівської міської ради, про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), понесені витрати за лікування малолітнього потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави в особі Рахівської міської ради Рахівського району Закарпатської області (Отримувач: Рахівська міська ТГ, Код отримувача ЄДРПОУ 37975895, IBAN UA 7089998031450544000007449 Отримувач ГУК у Зак.обл./Рахівська тг/24060300, Код класифікації доходів бюджету 24060300, Найменування коду класифікації доходів бюджету: Інші надходження бюджету) в сумі 23329 (двадцять три тисячі триста двадцять дев`ять) гривень 20 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), на користь держави судовий збір в сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок, (отримувач коштів ГУК у м. Києві /м.Київ/ 22030106; код отримувача (код за ЄРДПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001; класифікація доходів бюджету: 22030106, призначення платежу: Сплата судового збору за рішенням суду справа № 305/1083/25.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя        О.М. Попова