РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

16 лютого 2026 року 	м. Рівне	№460/23067/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області 	
 	про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -	

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення від 02.10.2025 №262840026819 та зобов`язати зарахувати до страхового стажу період навчання з 01.09.1980 по 20.07.1983, періоди роботи з 21.07.1983 по 31.08.1987, з 17.09.1987 по 21.08.2002, з 27.08.2002 по 31.12.2003 та зобов`язання призначити пенсію, починаючи з 25.09.2025.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у вересні 2025 року позивач звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії, однак відповідач відмовив у такому, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Повідомлено, що відповідач безпідставно не зарахував окремі періоди його роботи до страхового стажу, оскільки разом з заявою про призначення пенсії позивачем надані всі належні документи на його підтвердження. З огляду на наведене, вважає рішення про відмову у призначенні пенсії необґрунтованим і протиправним, а тому просить позов задовольнити.
Ухвалою суду від 18.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач 1, ГУ ПФУ в м.Києві, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому не визнав позовні вимоги. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, страховий стаж позивача недостатній для призначення пенсії за віком. За таких обставин, відповідач стверджує, що в спірних правовідносинах він діяв в межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, тобто не порушуючи вимог статті 19 Конституції України, а тому просив відмовити в задоволенні позовної заяви повністю.
Відповідач 2, ГУ ПФУ в Рівненській області, відзиву на позов не подав, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. 
Розглянувши заяви по суті, дослідивши наявні у справі письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив таке.
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в м.Києві з заявою про призначення пенсії за віком.
За принципом екстериторіальності для розгляду заяви позивача та вирішення питання про призначення пенсії визначено ГУ ПФУ в Рівненській області.
02.10.2025 ГУ ПФУ в Рівненській області прийнято рішенням №262840026819 про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (наявний страховий стаж 24 роки 01 місяць 24 дні при необхідних 32 роках). При цьому, у рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано:
- періоди трудової діяльності згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки її заповнено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, від 29.07.1993 №58, а саме на титульній сторінці відсутня дата заповнення трудової книжки;
- період трудової діяльності згідно з довідкою №1079/0/2-25 від 09.09.2025, оскільки не зазначено номер наказу при прийнятті на роботу;
- період навчання оскільки до матеріалів справи не долучено диплом, уточнюючі довідки.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо незарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу та відповідно рішення про відмову у призначенні пенсії з цих підстав, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною першою ст.9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003 (далі Закон №1058-ІV), передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 цього Закону. Зокрема, право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з ч.1 ст.56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
В силу вимог ст.62 Закону №1788-ХІІ відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці та соцполітики № 259/34/5 від 08.06.2001, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника
Відповідно до п.2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
На виконання статті 62 Закону №1788-ХІІ Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" №637 від 12.08.1993 (далі - Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з п.2 Порядку №637 у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Тобто, прийняття на підтвердження стажу роботи письмових трудових договорів, застосовується тільки в тому випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні записи про роботу особи на підприємстві внаслідок неможливості одержання від підприємства довідки чи відповідних документів про стаж роботи.
Проте, як встановлено судом та не заперечується сторонами, у позивача є в наявності трудова книжка НОМЕР_1 , яку він надав відповідачу для призначення пенсії по віку, однак записи якої відповідач не врахував при обчисленні страхового стажу позивача, оскільки на титульній сторінці відсутня дата її заповнення.
Відповідно до записів вказаної трудової книжки в період з 01.09.1980 по 20.07.1983 позивач навчався в професійно-технічному училищі №79 (диплом №549175); з 20.07.1983 по 31.08.1987 - працював в Локомотивному депо слюсарем 4 розряду; з 17.09.1987 по 21.08.2002 - в будівельному управлінні №16 тресту “Київміськбуд-4” робітником і електрозварником, з 27.08.2002 по 11.03.2019 - в ВАТ “Завод залізобетонних конструкцій ім.Світлани Ковальської”. 
Суд зауважує, що вказані записи у вказаній трудовій книжці виконані чітко, засвідчені відтиском печатки відповідних підприємств, а також містять інформацію про накази щодо дати прийняття та звільнення позивача з роботи та не містить виправлень/підтирань чи інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості.
При цьому, суд наголошує, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на її особисті права. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постановах Верховного Суду від 17.09.2024 у справі №440/4164/23, від 28.02.2018 у справі № 677/277/17, від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.
Суд також враховує, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на відсутність чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Висновки, аналогічні за своїм змістом, містяться у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17. 
Також до заяви долучено довідку №1079/0/2-25 від 09.09.2025, згідно з якою ОСОБА_1 працював у Будівельному управлінні №16 тресту “Київміськбуд-4” (після перейменування у Будівельному управлінні №16 ВАТ “Хрещатикбуд”) з 17.09.1987 по 18.08.2002 на посадах робітника, електрозварника. 
Твердження відповідача про незарахування вказаного періоду до страхового стажу позивача, оскільки у цій довідці не зазначено номер наказу при прийнятті на роботу, суд відхиляє як безпідставні, позаяк такі відомості повністю відображені у трудовій книжці позивача.
Щодо незарахування періоду навчання позивача до страхового стажу, суд звертає увагу на таке.
Відповідно до п.«д» ч.3 ст.56 Закону №1788-ХIІ до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до п.8 Порядку №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Водночас, під час навчання позивача діяли норми Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, пунктом 2.15 якої встановлено, що студентам, особам, які навчаються, аспірантам та клінічним ординаторам, що мають трудові книжки, учбовий заклад (науковий заклад) вносить запис про час навчання на денних відділеннях (в тому числі підготовчих) вищих і середніх спеціальних учбових закладах, в партійних школах і школах профруху. Підставою для таких записів є накази учбового закладу (науковий заклад) про зарахування або відрахування студента, особи, яка навчається, аспіранта, клінічного ординатора.
Так, на виконання положень Інструкції №162, до трудової книжки позивача внесено записи про його навчання в період з 01.09.1980 по 20.07.1983 в професійно-технічному училищі №79 (диплом №549175).
З огляду на наведене, суд вважає, що період навчання позивача з 01.09.1980 по 20.07.1983, періоди роботи з 21.07.1983 по 31.08.1987, з 17.09.1987 по 21.08.2002, з 27.08.2002 по 31.12.2003 належним чином підтверджені трудовою книжкою, а отже підстав для неврахування їх до страхового стажу позивача немає.
Більше того, відповідно до ч.3 ст.44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
На підставі п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління ПФУ 25.11.2005 за №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок №22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Згідно з п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Водночас, матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем своїх повноважень щодо отримання додаткових документів/надання позивачу допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу. Відповідач, відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу відповідного періоду роботи і навчання, будь-яких додаткових документів від нього, до прийняття оскаржуваного рішення, не вимагав, жодних дій по їх самостійному отриманню не вчиняв.
Суд вважає, що в даному випадку, позивач не може бути позбавленим свого права на зарахування до страхового стажу спірного періоду, позаяк зі свого боку позивач вчинив всі залежні від нього дії та надав усі можливі і наявні у нього документи.
Системний аналіз норм пенсійного законодавства дає підстави для висновку, що у зв`язку із зверненням позивача щодо призначення пенсії за віком відповідач зобов`язаний перевірити, зокрема, чи має заявник стаж роботи. У свою чергу, суд перевіряє, зокрема, чи діяв орган ПФУ обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Встановлені в ході розгляду обставини справи, на переконання суду, свідчать, що відповідач, відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів навчання з 01.09.1980 по 20.07.1983 та роботи з 21.07.1983 по 31.08.1987, з 17.09.1987 по 21.08.2002, з 27.08.2002 по 31.12.2003, діяв непропорційно заявленій легітимній меті, такі дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.
З огляду на наведене, належним способом захисту і відновлення порушених прав, свобод та охоронюваних законом інтересів позивача у спірних правовідносинах є визнання протиправними дій відповідача щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів навчання з 01.09.1980 по 20.07.1983, роботи з 21.07.1983 по 31.08.1987, з 17.09.1987 по 21.08.2002, з 27.08.2002 по 31.12.2003 та зобов`язання зарахувати їх.
За змістом рішення №262840026819 від 02.10.2025 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (24 роки 01 місяць 24 дні при необхідних 32 роки), що, в свою чергу, спричинене незарахуванням відповідачем до страхового стажу позивача спірних періодів навчання з 01.09.1980 по 20.07.1983 і роботи з 21.07.1983 по 31.08.1987, з 17.09.1987 по 21.08.2002, з 27.08.2002 по 31.12.2003 відповідно до записів трудової книжки.
Таким чином, з урахуванням обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що відповідач, відмовивши позивачу у призначенні пенсії, діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, що визначені чинним законодавством, а рішення про таку відмову №262840026819 від 02.10.2025 не відповідає критеріям правомірності, визначеним у ч.2 ст.2 КАС України, є протиправним, а тому підлягає скасуванню.
При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Судом встановлено, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Рівненській області, рішенням якого позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком.
Тож, дії зобов`язального характеру щодо зарахування спірних періодів страхового стажу позивача та призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії за віком, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Рівненській області. Натомість позовні вимоги до ГУ ПФУ в м.Києві не підлягають до задоволення.
Відповідно до ст. 44 Закону №1058-ІV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Відповідно до ч.1 ст.45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Так, відповідно до пункту першого вказаної статті пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. При відстрочці часу призначення пенсії за віком пенсія з урахуванням положень статті 29 цього Закону призначається за заявою пенсіонера з дня, що настає за останнім днем місяця, в якому набуто повний місяць страхового стажу (у тому числі сумарно) для відстрочки часу виходу на пенсію, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з такого дня.
Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся із заявою про призначення пенсії 25.09.2025, тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, а тому пенсія йому повинна бути призначена з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто 23.08.2025, а не 25.09.2025 як зазначено у позові.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах. Натомість, доводи та аргументи позивача, якими останній обґрунтовував позовні вимоги, знайшли своє часткове підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовну заяву належить задовольнити частково.
Зважаючи на положення ч.3 ст.139 КАС України, сплачений за подання цього позову судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, яким прийнято оскаржуване рішення, пропорційно до розміру задоволених вимог. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області №262840026819 від 02..10.2025 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів навчання з 01.09.1980 по 20.07.1983 і роботи з 21.07.1983 по 31.08.1987, з 17.09.1987 по 21.08.2002, з 27.08.2002 по 31.12.2003.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Рівненській області призначити з 23.08.2025 ОСОБА_1 пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди навчання з 01.09.1980 по 20.07.1983 і роботи з 21.07.1983 по 31.08.1987, з 17.09.1987 по 21.08.2002, з 27.08.2002 по 31.12.2003.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити. 
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 16 лютого 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 ) 
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16,м. Київ,04053, ЄДРПОУ/РНОКПП 42098368) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) 

Суддя       Д.П. Зозуля