справа № 362/1805/25
провадження № 2/362/565/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
21.04.26 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі судді Поповича О.В. розглянув у порядку письмового провадження в місті Василькові за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Приміська пасажирська компанія» АТ Укрзалізниця до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди.
Суд установив:
Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Приміська пасажирська компанія» АТ Укрзалізниця (далі – позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі – відповідач), в якому просить стягнути з відповідача майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної події, у сумі 19 431,17 грн.
В обґрунтування позову зазначило, що діями відповідача йому завдано майнової шкоди у сумі 19 431,17 грн. Сума майнової шкоди склалась із загальної вартості витрат по відновленню культурного та технічного стану електропоїзду ЕР-9М № 540, вагону ЕР-9М № 540 (09). У зв`язку з відмовою відповідача добровільно відшкодувати суму майнової шкоди позивач вимушений для захисту своїх порушених прав звернутися до суду.
Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач, який належним чином повідомлявся про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження за зареєстрованим місцем проживання й у порядку частини одинадцятої статті 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на сайті «Судової влади», не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, та клопотань до суду не направляв, тому в силу частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами та дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, виходить з такого.
З матеріалів справи вбачається, що 24 листопада 2024 року о 09:45 год. у с. Здорівка Обухівського району Київської області по вул. Васильківська, 147, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Opel Vivaro, д.н.з. НОМЕР_1 , з причепом ПГМФ-8304-02, д.н.з. НОМЕР_2 , у порушення правил п. п. 2.3б, 20.2. 20.3 ПДР України, не був уважним, під`їжджаючи до переїзду, не виконав вимоги світлового та звукового сигналу, не переконався в тому, що не наближається потяг, не пропустив його, у порушення правил п. 20.5в ПДР України, виїхав на залізничний переїзд при увімкненому забороненому (червоному) сигналі світлофора, у результаті чого відбулось зіткнення, внаслідок чого транспортний засіб та потяг отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. 
Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2024 року по справі № 362/8267/24, що набрала законної сили 31 грудня 2024 року, ОСОБА_1 визнаний винуватим за статтею 124, частиною другою статті 123 КУпАП та відповідно до частини другої статті 36 КУпАП на нього накладено остаточне адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Отже, судом встановлено, що в результаті вказаної дорожньо-транспортної події відбулось зіткнення транспортного засобу Opel Vivaro, д.н.з. НОМЕР_1 , з причепом ПГМФ-8304-02, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача та приміського поїзда №6046 сполученням Васильків-Центр-Київ при електропоїзді ЕР9М №540, приписки виробничого структурного підрозділу Моторвагонне депо Фастів-1 філії «Приміська пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця». 
З доданої до позовної заяви довідки Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Приміська пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» вбачається, що станом на 24 листопада 2024 року головний вагон електропоїзда ЕР-9М №540 (09) (інв. № 0530069) знаходиться на балансі виробничого структурного підрозділу Моторвагонне депо Фастів-1 філії «Приміська пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця». 
Внаслідок дій відповідача Акціонерному товариству «Українська залізниця» в особі філії «Приміська пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» завдано майнової шкоди у сумі 19 431,17 грн., що підтверджено доданою до позовної заяви калькуляцією, яка складена і затверджена у Моторвагонному депо Фастів-1.
Згідно інформації Моторного транспортного страхового бюро України станом на 24 листопада 2024 року страховий поліс на транспортний засіб д.н.з. НОМЕР_1 був відсутній.
Таким чином, звертаючись із даним позовом до суду позивач зазначає, що цивільно-правова відповідальність за завдану йому майнову шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди повинна бути покладена на відповідача в повному обсязі.
Так, відповідно до статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
У відповідності до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.
Судом встановлено, що 24 листопада 2024 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі відповідача, внаслідок чого позивачу завдано майнову шкоду.
Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2024 року по справі № 362/8267/24 встановлено вину відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 24 листопада 2024 року.
Вказана постанова не оскаржувалась до суду апеляційної інстанції та набрала законної сили, що, як наслідок, обумовлює обов`язок винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди відшкодувати завдані матеріальні збитки потерпілій стороні.
Так, частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Статтею 1187 ЦК України визначені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За положеннями частини п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до частини першої статті 1188ЦКУкраїни шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Таким чином, при вирішенні позову про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід враховувати, що відповідно до статей 1166, 1187, 1188 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням).
Об`єктом страхування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок використання забезпеченого транспортного засобу особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб внаслідок настання страхового випадку (стаття 4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
У разі відсутності полісу страхового відшкодування відповідальність за шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди несе саме водій транспортного засобу, який керував ним на час настання дорожньо-транспортної пригоди.
З наявних матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Opel Vivaro, д.н.з. НОМЕР_1 станом на момент спричинення дорожньо-транспортної пригоди 24 листопада 2024 року не була застрахована. 
Статтею 12 ЦПК України передбачена рівність прав учасників справи щодо здійснення процесуальних прав та обов`язків, передбачених Законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.
Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки стаття 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (стаття 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. 
Відповідач не був позбавлений можливості надати суду власні пояснення або заперечення щодо позову. Разом із тим, відповідач такою можливістю не скористався.
За наведених обставин, а також зважаючи на те, дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої позивачу завдана майнова шкода, сталася з вини відповідача, відповідальність якого не була застрахована, суд вважає, що відповідач, як особа, винна у вчиненні дорожньо-транспортної події, зобов`язаний сплатити позивачу суму майнової шкоди у розмірі 19 431,17 грн.
Таким чином позов належить задовольнити.
На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також належить стягнути судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, а саме суму сплаченого судового збору.
Керуючись статтями 263-265 ЦПК України, суд
ухвалив:
1. Задовольнити позов.
2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Приміська пасажирська компанія» АТ Укрзалізниця майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної події, в розмірі 19 431 (дев`ятнадцять тисяч чотириста тридцять одна) гривня 17 копійок.
3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Приміська пасажирська компанія» АТ Укрзалізниця судові витрати в сумі 2 442 (дві тисячі чотириста сорок дві) гривні 40 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку останній має право подати протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення. Інші учасники справи мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасники справи:
позивач: Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Приміська пасажирська компанія" АТ "Укрзалізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815)
відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
Дата складення повного судового рішення: 21 квітня 2026 року.

Суддя         О.В. Попович