Справа № 521/6067/25
Номер провадження № 2-а/521/101/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2025 року місто Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси в складі:
головуючий суддя – Плавич І.В.,
секретар судового засідання – Петренко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті №ПС 002214 від 22 квітня 2024 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 51000,00 грн. закривши провадження по вказаній справі про адміністративне правопорушення. Стягнути з відповідача судові витрати.
Вимоги обґрунтовані тим, що 22.04.2024 року Відділом державного нагляду (контролю) в Одеській області було виписано Постанову про накладення адміністративного стягнення ПС 002214, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності.
Дану постанову позивач не отримував та про зміст правопорушення не був обізнаний, йому не була відома дата набрання законної сили постановою. Згідно наданої на адвокатський запит стягувачем постанови серії ПС 002214 від 22.04.2024 року вбачається, що не вказаний строк пред`явлення даного виконавчого документу до виконання. Оскаржувана постанова не була отримана боржником та повернута у зв`язку із закінченням строку зберігання. Позивач вражає, що виконавчий документ не відповідає вимогам ст. 4 Закону №1404-VІІІ, оскільки не містить строк для пред`явлення до примусового виконання, позивачу не надано строк на добровільне виконання виконавчого документу. Стягувачем пропущено строк для примусового виконання постанови серії ПС 002214 від 22.04.2024 року.
Позивач не був жодним чином попереджений про розгляд справи, на підставі якої і було складено вищезазначений протокол.
Постанова про накладення адміністративного стягнення не доводить наявності в діях позивача суб`єктивної та об`єктивної сторони адміністративного правопорушення. Усі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення слід тлумачити на його користь.
Представник відповідача надала відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
При цьому зазначає, що 27.03.2024 року посадовими особами відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області здійснювалась рейдова перевірка (перевірка на дорозі) відповідно до направлення №000013 від 21.03.2024 року.
27.03.2024 року на вул. Ак. Заболотного, 12, м. Одеса, головним спеціалістом відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Олександром Руцинським було зупинено вантажний автомобіль у складі спеціального вантажного сідлового тягача Volvo FH 440, державний номерний знак НОМЕР_1 , та напівпричепа Krone SDP27, державний номерний знак НОМЕР_2 , водій ОСОБА_1 .
Під час перевірки та візуального огляду транспортного засобу було встановлено імовірне перевантаження транспортного засобу за візуальною ознакою.
Водію було запропоновано проїхати до пункту габаритно – вагового контролю, що розташований за адресою автомобільна дорога М-05 Київ – Одеса (452 км. + 811 м.), для зважування транспортного засобу, про що складено рішення про супроводження автомобільного транспортного засобу, копію якого водій отримав та проставив власний підпис.
Однак, водій відмовився від проходження габаритно – вагового контролю, про що було складено акт №017422 про відмову водія від проходження габаритно – вагового контролю та щодо водія складено протокол про адміністративне правопорушення №0002813 за порушення, передбачене статтею 188-57 КУпАП.
Постановою Суворовського районного суду міста Одеси від 20.05.2024 у справі № 523/5595/24 водія притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення, передбачене статтею 188-57 КУпАП.
Запрошення на розгляд справи було направлено листом від 29.03.2024 року №26929/33/24-24 на адресу ОСОБА_1 , яка зазначена у відомостях Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань, а також у позовній заяві: 28035, Кіровоградська область, Олександрійський район, село Березівка, вул. Ольховського, 69, рекомендованим листом з повідомленням про вручення, однак лист повернувся на адресу відправника у зв`язку з неотриманням листа позивачем – «адресат відсутній за вказаною адресою».
В подальшому, рекомендованим листом від 22.04.2024 року №34203/33/24-24 на адресу позивача відповідачем було направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію оскаржуваної постанови від 22.04.2024 року . Супровідний лист разом з копією оскаржуваної постанови повернувся на адресу відправника у зв`язку з неотриманням листа позивачем – «адресат відсутній за вказаною адресою».
У зв`язку з відсутністю сплати штрафу та після набрання постановою законної сили – 20.05.2024 року Укртрансбезпекою 11.06.2024 року за №49727/33/24-24 до Олександрійського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) було скеровано заяву щодо примусового виконання оскаржуваної постанови.
21.06.2024 року було відкрито виконавче провадження №ВП 75363686.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про слухання справи сповіщені належним чином та своєчасно. Від представника надійшла заява про слухання справи у відсутності сторони позивача, на задоволені позовної заяви наполягали.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про слухання справи сповіщений належним чином та своєчасно.
Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно із ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.
Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача.
Згідно ст. 6 КАС України суд, при вирішенні справи керується, принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Судом встановлено, що 27.03.2024 року посадовими особами відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області здійснювалась рейдова перевірка (перевірка на дорозі) відповідно до направлення №000013 від 21.03.2024 року.
27.03.2024 року на вул. Ак. Заболотного, 12, м. Одеса, головним спеціалістом відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Олександром Руцинським було зупинено вантажний автомобіль у складі спеціального вантажного сідлового тягача Volvo FH 440, державний номерний знак НОМЕР_1 , та напівпричепа Krone SDP27, державний номерний знак НОМЕР_2 , водій ОСОБА_1 .
Під час перевірки та візуального огляду транспортного засобу було встановлено імовірне перевантаження транспортного засобу за візуальною ознакою.
Водію було запропоновано проїхати до пункту габаритно – вагового контролю, що розташований за адресою автомобільна дорога М-05 Київ – Одеса (452 км. + 811 м.), для зважування транспортного засобу, про що складено рішення про супроводження автомобільного транспортного засобу, копію якого водій отримав та проставив власний підпис.
Однак, водій відмовився від проходження габаритно – вагового контролю, про що було складено акт №017422 про відмову водія від проходження габаритно – вагового контролю та щодо водія складено протокол про адміністративне правопорушення №0002813 за порушення, передбачене статтею 188-57 КУпАП.
Постановою Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті №ПС 002214 від 22 квітня 2024 року, визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 51000,00 грн.
Стаття 55 Конституції України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Пунктом 1, 3 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженим постановою КМУ від 11 лютого 2015 №103 зі змінами, встановлено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Укртрансбезпека у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Частиною другою статті 19 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 2.4-1 Правил дорожнього руху встановлено, що у місці здійснення габаритно-вагового контролю на вимогу працівника пункту габаритно-вагового контролю або поліцейського водій вантажного автомобіля (в тому числі механічного транспортного засобу) повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також:
а) передати для перевірки документи, зазначені в підпунктах "а", "б" і "г" пункту 2.1 цих Правил;
б) надати транспортний засіб та причіп (за наявності) для вагового та/або габаритного контролю відповідно до встановленої процедури.
Частиною 1 ст. 14-3 КУпАП встановлено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Частиною 3 ст. 132-1 КУпАП встановлено, що ухилення або відмова від проходження габаритно-вагового контролю, а так само перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, розташування транспортних засобів на проїзній частині, вчинення правопорушень, передбачених частиною шостою статті 121 цього Кодексу, в зоні габаритно-вагового контролю - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до приписів ст. 229 КУпАП органи автомобільного транспорту та електротранспорту (тролейбус, трамвай) розглядають справи про адміністративні правопорушення, зв`язані з порушенням правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, правил користування автомобільним транспортом та електротранспортом (стаття 119, частина друга статті 122-2, частини друга, третя статті 132-1, стаття 132-2, частина п`ята статті 133, частини перша, друга, четверта, п`ята і сьома статті 133-1, стаття 133-2, частина друга статті 134, абзаци четвертий, шостий та восьмий статті 135).
Від імені органів контролю автомобільного транспорту та електротранспорту розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право:
1) на автомобільному транспорті - посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (частина друга статті 122-2, частини друга, третя статті 132-1, стаття 132-2, частини перша, друга, четверта, п`ята і сьома статті 133-1, стаття 133-2); керівник перевізника, який в установленому законодавством порядку надає транспортні послуги, його заступники та контролери (частина третя статті 119, частина п`ята статті 133, частина друга статті 134, абзаци четвертий, шостий та восьмий статті 135);
2) на пасажирському електротранспорті (тролейбус, трамвай) - керівник перевізника, який в установленому законодавством порядку надає транспортні послуги, його заступники та контролери (частина третя статті 119, частина п`ята статті 133, частина друга статті 134, абзаци четвертий та восьмий статті 135).
Пунктом 15 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою КМУ від 08 листопада 2006 № 1567 встановлено, що під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода);відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, винесених за результатами розгляду справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, які можливо перевірити під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі); виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Пунктом 21 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою КМУ від 08 листопада 2006 року № 1567 встановлено, що у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).
Пунктом 30 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою КМУ від 08 листопада 2006 року № 1567 встановлено, що за наявності в діях фізичної особи - автомобільного перевізника ознак адміністративного правопорушення притягнення правопорушника до відповідальності здійснюється в порядку, встановленому Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Частиною 1 ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. ст. 75,76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Аналізуючи доводи, викладені позивачем, в обґрунтування заявлених вимог, суд відзначає, що позивач є власником транспортного засобу Volvo FH 440, державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію, а тому є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 132-1 КУпАП, за яким зареєстровано транспортний засіб.
Аналізуючи твердження представника позивача щодо не направлення позивачу відповідачем повідомлення про розгляд справи та самої оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, то вони спростовується матеріалами справи.
Варто зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) перевіряла правомірність звільнення прокурора, який посилався на те, що не був належно повідомлений про розгляд дисциплінарної справи щодо нього, оскільки листи від дисциплінарного органу повернулися «за закінченням терміну зберігання». Суд зазначає у постанові від 25.04.2018, що «направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення «належним». При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю Комісії, а тому не може свідчити про неправомірність її дій».
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 28.01.2021 у справі № 820/1400/17 зазначив: «до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій». Схожу позицію висловив Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, зокрема, у постанові від 31.03.2021 у справі № 640/2371/20 та постанові від 29.04.2021 у справі № 826/12038/17.
Зазначене свідчить про те, що відповідач довів правомірність прийнятого ним рішення відносно позивача, що свідчить про відсутність підстав для визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 22 квітня 2024 року №ПС 002214.
Інші доводи позову жодним чином не спростовують висновку суду про законність оскаржуваної постанови та правомірність дій відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача позивачу не відшкодовуються, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

УХВАЛИВ:

В задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення – відмовити.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повні відомості про учасників справи згідно ст. 246 ч. 5 п. 4 КАС України:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області (код ЄДРПОУ 39816845, 65008, м. Одеса, пл. Бориса Дерев`янка, 1, каб. 203).

Суддя:         І.В. Плавич