Провадження номер 2/741/346/26
Єдиний унікальний номер 741/1911/25

ЗАОЧНЕ
РІШЕННЯ
іменем України

20 березня 2026 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі: 
головуючого - судді Крупини А.О.,
з участю секретаря судового засідання Кузьменка І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Носівка у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

20 жовтня 2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» Олексій Поляков звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16.04.2024 ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 00-9725568 на суму 6655 грн у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Для отримання кредиту відповідач зареєструвався на сайті кредитодавця та отримав доступ до Особистого кабінету. У процесі реєстрації він пройшов процедуру ідентифікації та верифікації, керуючись підказками сайту. Після цього відповідач ознайомився з чинною редакцією правил надання коштів у позику (далі - Правила), заповнив свої персональні ідентифікаційні дані, визначені як обов`язкові, та вказав суму коштів, яку бажає отримати. Відмова відповідача від проходження верифікації чи не надання інформації та документів, необхідних для її проведення, має наслідком відмову кредитодавця від встановлення ділових відносин з позичальником та від укладення з позичальником кредитного договору. Таким чином, під час укладення кредитного договору первісним кредитором здійснено ідентифікацію та верифікацію відповідача згідно з вимогами, встановленими Постановою НБУ «Про затвердження Положення про здійснення установами фінансового моніторингу», що передбачено та погоджено умовами кредитного договору.
Згідно з Правилами до укладення кредитного договору позичальнику для ознайомлення в особистий кабінет надано паспорт споживчого кредиту. Оскільки відповідач погодився з умовами, запропонованими в паспорті споживчого кредиту, шляхом його підписання за допомогою одноразового ідентифікатора, первісний кредитор сформував та надав відповідачу оферту щодо укладення кредитного договору. 
Кредитний договір підписано відповідачем шляхом введення одноразового ідентифікатора 56894, що є належним і допустимим доказом укладення правочину між сторонами. Після здійснення акцепту позичальником кредитодавець наклав на кредитний договір кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника із кваліфікованою електронною позначкою часу. Указані дії підтверджуються положеннями кредитного договору, а також довідкою про ідентифікацію.
На виконання умов кредитного договору 16.04.2024 первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через ТОВ «Платежі онлайн» на платіжну картку № НОМЕР_3, тим самим виконавши свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі. 
25.11.2024 між первісним кредитором та позивачем укладено договір факторингу № 25112024-МК/Ейс, відповідно до умов якого позивачеві відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
При укладенні кредитного договору первісний кредитор та відповідач узгодили всі істотні умови, зокрема, розмір кредиту, грошову одиницю, строк та умови кредитування. Таке погодження умов, а також підписання кредитного договору відповідачем із використанням одноразового ідентифікатора як засобу електронного підпису свідчить про його належне та добровільне волевиявлення на укладення електронного правочину.
Однак, відповідач не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 36316,52 грн, що складається з: 6577,96 грн - заборгованості по тілу кредиту; 29738,56 грн - заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом.
ТОВ «ФК «Ейс» зазначило, що станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідача за кредитним договорам. 
ТОВ «ФК «Ейс» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за кредитним договором № 00-9725568 від 16.04.2024 у розмірі 36316,52 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.
Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області від 05 листопада 2025 року відкрито позовне провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні на 13 січня 2026 року, визначено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачеві - строк для подання відповіді на відзив. Також цією ж ухвалою задоволено частково клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано з АТ КБ «ПриватБанк» докази: 1. інформацію, чи емітувалася на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , платіжна картка НОМЕР_3;
2. інформацію про факт зарахування коштів на картковий рахунок - маска картки НОМЕР_3 , за період з 16 квітня 2024 року по 21 квітня 2024 року у сумі 6050,00 грн;
3. інформацію, чи емітувалася будь-яка інша платіжна картка на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
4. інформацію, чи є/був номер телефону НОМЕР_4 фінансовим номером телефону за картковим рахунком - маска картки НОМЕР_3 та чи знаходиться/знаходився вказаний номер телефону в анкетних даних ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
24 листопада 2025 року судом отримано клопотання представника відповідача адвоката Чередніченко Наталії Вікторівни про надання їй доступу як представнику відповідача до матеріалів справи в електронному суді. Такий доступ представнику відповідача надано. 
01 грудня 2025 року до суду надійшли витребувані від АТ КБ «ПриватБанк» докази.
Ухвалою суду від 13 січня 2026 року розгляд справи було відкладено до 20 березня 2026 року у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача та представника відповідача. 
У судове засідання представник позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» О.Поляков не з`явився, у позовній заяві просив суд розгляд справи здійчнювати за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач, який був належним чином повідомленим судом про дату, час і місце розгляду справи шляхом надсилання судових повісток про виклик за адресою зареєстрованого місця проживання в порядку ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України, а також через надсилання судових повісток про виклик в електронний кабінет його паредставника адвоката Чередніченко Н.В. у системі «Електронний суд», у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позов та жодних заяв чи клопотань до суду не подав.
Представник відповідача адвокат Чередніченко Н.В. також у судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки до суду не повідомила, жодних заяв чи клопотань до суду не подала.
Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя.
Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядилися своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За письмовою згодою позивача суд постановив 20 березня 2026 року ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до ст. 223 ЦПК України.
Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, робить нижченаведений висновок.
Судом встановлено, що 16.04.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 00-9725568 у формі електронного документа з використанням електронного підпису (а. с. 28-32).
Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора.
Одноразовий ідентифікатор 56894 відправлено 16.04.2024 о 19:59:47 на номер телефону відповідача НОМЕР_4 та введено ним 16.04.2024 о 20:00:045, що підтверджується розділом 8 кредитного договору (а. с. 32) та довідкою про ідентифікацію клієнта ОСОБА_1 (а. с. 20).
Відповідно до п. п. 1.1, 1.2 кредитного договору кредитодавець надає позивальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії в розмірі 6050,00 грн на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Відповідно до п. 2.8 кредитного договору кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту: 16 квітня 2024 року. Сума кредиту перераховується кредитодавцем в сумі 6050 грн на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_5 .
Відповідно до п. 1.3. кредитного договору строк кредитної лінії (строк кредитування): 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту в останній день строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) 11 квітня 2025 року. 
Пунктом 1.4. кредитного договору встановлено, що позичальник зобов`язаний оплатити проценти в періодичну дату оплати процентів, а саме: на «11» травня 2024р., та на кожний 25 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом строку дії кредитної лінії (строку кредитування). Дата(и) повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та комісії за надання кредиту зазначаються в графіку платежів, який міститься в Додатку № 1 до цього договору. 
Відповідно до п. 1.5. кредитного договору сторони погодили тип процентної ставки - фіксована.
Відповідно до п. 1.5.1. кредитного договору стандартна процента ставка складає 2,47% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3. цього Договору (за виключенням строку кредитування, коли позичальник має право на використання зниженої процентної ставки).
Пунктом 1.5.2. кредитного договору визначено, що знижена процентна ставка становить 0,98 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою періодичною датою оплати процентів, визначеною п.1.3.1. цього Договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 25 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування кредитом (дати видачі кредиту) протягом Строку кредитування, зазначеного в пункті 1.3. цього Договору.
Згідно з п. 1.6. кредитного договору кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 10,00% від суми кредиту, що складає: 605,00 грн., яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.4 цього договору.
Відповідно до п. 2.2. кредитного договору цей договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідач під час укладення договору ознайомився з його текстом та змістом в цілому, у тому числі з графіком щомісячних платежів за кредитним договором, паспортом споживчого кредиту, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни викладу не висловив та з ним погодився, зміст договору жодним чином не порушує його законних прав та інтересів, про що свідчать його електронний підпис одноразовим ідентифікатором 56894, здійснений на кредитному договорі та графіку платежів.
Відповідачу встановлений графік платежів, наданий паспорт споживчого кредиту (а. с. 32, зворот, 21-22). 
З урахуваннями викладеного, сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
16.04.2024 ТОВ «Макс Кредит» переказало кошти згідно з договором № 00-9725568 від 16.04.2024 у безготівковій формі шляхом зарахування через компанію ТОВ «Платежі онлайн» на платіжну картку № НОМЕР_3 (а. с. 16-17, 18-19).
З інформації, наданої АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду про витребування доказів, установлено, що на ім`я ОСОБА_1 емітована платіжна картка № НОМЕР_6 . Номер телефону НОМЕР_4 був/є фінансовим номером та знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 . По рахунку № НОМЕР_6 було зарахування коштів на суму 6050 грн від 16.04.2024 (а. с. 89). На вказану платіжну карту було зараховано 6050 грн через платіжну систему, про що також свідчить надана АТ КБ «ПриватБанк» виписка з карткового рахунку (а. с. 90-91).
Позивач указує на те, що відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконав, унаслідок чого виникла заборгованість у сумі 36316,52 грн, що складається з: 6577,96 грн - простроченої заборгованості за сумою кредиту, 29738,56 грн - простроченої заборгованості за процентами, про що свідчить виписка з особового рахунку за кредитним договором № 00-9725568 від 16.04.2024, надана ТОВ «ФК «Ейс», та детальний розрахунок заборгованості, наданий ТОВ «Макс Кредит» (а. с. 41, 42-43).
25.11.2024 року ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Ейс» уклали договір факторингу № 25112024-МК/Ейс, відповідно до умов якого фактор зобов`язався передати клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру (а. с. 48-50).
На виконання умов договору факторингу здійснено повний розрахунок, що підтверджується наданою суду платіжною інструкцією АТ «Таскомбанк» від 03.12.2024 № 17 (а. с. 44).
На виконання умов договору факторингу № 25112024-МК/Ейс від 25.11.2024 ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Ейс» підписали акт приймання-передачі реєстру боржників від 25.11.2024 (а. с. 45) та реєстр боржників за кредитним договорами між боржниками та ТОВ «Макс кредит» до договору факторингу № 25112024-МК/Ейс від 25.11.2024, за яким від ТОВ «Макс Кредит» до ТОВ «ФК «Ейс» відступлено право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 00-9725568 від 16.04.2024 у загальній сумі заборгованості по тілу та відсотках 36316,52 грн, з яких: залишок заборгованості по тілу кредиту - 6577,96 грн., залишок заборгованості по відсотках - 29738,56 грн; кількість днів прострочення - 173 (а. с. 46).
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
У силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до частини третьої статті 11 Законом України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Частиною восьмою статті 11 Законом України «Про електронну комерцію» встановлено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожний електронний правочин вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
За приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У силу ч.1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Так, наявними в матеріалах доказами, наданими стороною позивача, підтверджується, а стороною відповідача не спростовано, що при підписанні кредитного договору № 00-9725568 від 16.04.2024 між ОСОБА_1 та ТОВ «Макс Кредит» (первісний кредитор) сторонами було погоджено всі істотні умови договору. Відповідачем вказаний договір був підписаний за допомогою електронного підпису, створеного за допомогою одноразового ідентифікатора.
Жодних обставин, які б вказували на нікчемність договору, суду не надано. Правомірність укладеного між сторонами кредитного договору як правочину ким-небудь із сторін не оспорена, тому він є чинним і обов`язковим для виконання.
На підтвердження надання кредиту на підставі вказаного договору ТОВ «Макс Кредит» надало інформаційну довідку, видану ТОВ «Платежі онлайн», відповідно до якої товариство повідомляє про успішність операцій, зокрема, про успішну операцію щодо перерахування коштів у розмірі 6050 грн на картковий рахунок на картку Privat Bank НОМЕР_5 16.04.2024 о 20:00:10. Окрім цього, перерахування коштів підтверджується і додатком до інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн», у якому були зазначені додаткові відомості про позичальників, зокрема і про ОСОБА_1 (а. с. 16-17), а також інформацією, наданою АТ КБ «ПриватБанк», якою підтверджено належність вищевказаного карткового рахунку ОСОБА_1 та зарахування на нього коштів 16.04.2024 року в сумі 6050 грн.
Указані докази суд уважає належними та достатніми для того, щоб зробити висновок про належне виконання первісним кредитором ТОВ «Макс Кредит» свого обов`язку щодо надання відповідачу кредитних коштів за кредитним договором № 00-9725568 від 16.04.2024.
Жодних доказів на спростування факту отримання коштів, користування наданими кредитними коштами відповідач суду не надав, як і не надав доказів належного виконання кредитного зобов`язання на користь первісного кредитора.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Ураховуючи надані суду копії договору факторингу № 25112024-МК/Ейс від 25.11.2024, акта приймання-передачі до договору № 25112024-МК/Ейс від 25 листопада 2024 року, витягу з реєстру боржників за кредитними договорами, укладними між боржниками та ТОВ «Макс Кредит» до договору факторингу № 25112024-МК/Ейс від 25.11.2024, платіжної інструкції АТ «Таскомбанк» № 17 від 03.12.2024 про оплату за відступлення прав вимог згідно з договором факторингу № 25112024-МК/Ейс від 25.11.2024, суд уважає доведеним, що відбулася заміна кредитодавця на підставі укладеного договору факторингу, а тому до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 00-9725568 від 16.04.2024, укладеним між ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 .
З виписки з особового рахунку за кредитним договором № 00-9725568 від 16.04.2024, здійсненої позивачем, убачається, що ОСОБА_1 має заборгованість перед позивачем у розмірі 36316,52 грн, яка складається із 6577,96 грн заборгованості за сумою кредиту та 29738,56 грн заборгованості за процентами.
ТОВ «ФК «Ейс» надано належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем за кредитним договором № 00-9725568 від 16.04.2024. Тобто, відповідач несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «ФК «Ейс».
Щодо стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою кредиту (тілом кредиту). 
Так, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 6577,96 гривень. Однак, зі змісту кредитного договору та детального розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором судом встановлено, що сума кредиту (тобто тіло кредиту), яка була надана відповідачеві за вказаним договором становить 6050 грн. 
Пунктами 1.6., 3.4. вищевказаного кредитного договору визначено, що за надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити у останній день повного погашення кредиту одноразову комісію у розмірі 10 % від суми кредиту, що складає 605,00 гривень.
Включення в тіло кредиту суми одноразової комісії за надання кредиту, яка нараховується за ставкою 10,00 % та передбачена п. 1.6. Договору, не ґрунтується на вимогах закону.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитувнаня» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.
Таким чином, виходячи з аналізу вимог п. 4 ч. 1 ст. 1,ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 1, ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», така форма витрат як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Таким чином, вона є самостійною складовою розміру заборгованості за кредитним договором. 
На підставі вищевикладеного, суд робить висновок, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі понад 6050 грн є недоведеними, а тому стягненню з відповідача підлягає 6050 грн заборгованості за тілом кредиту.
Щодо стягнення з відповідача заборгованості за процентами. 
Оцінюючи розрахунок заборгованості відповідача за процентами за кредитним договором № 00-9725568 від 16.04.2024 станом на 25.11.2024 року, суд ураховує, що стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнена Законом № 3498-ІХ від 22 листопада 2023 року частиною 5, якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав законної сили 24 грудня 2023 року.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» установлено, що дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Закон № 3498-IX набрав чинності 24 грудня 2023 року, кредитний договір укладено 16.04.2024.
Тобто вимоги п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», діють лише щодо договорів про споживчий кредит, які були укладені до набрання чинності цим Законом (до 24.12.2023) і лише, якщо строк їх дії продовжувався після набрання чинності цим Законом.
У зв`язку з наведеним, оскільки кредитний договір у цій справі був укладений 16.04.2024 року, тобто після набуття чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», то на нього не поширюється п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».
Тому суд уважає за необхідне навести власний розрахунок заборгованості відповідача за відсотками. 
Нарахування процентів у період з 16.04.2024 року по 11.05.2024 року за нормами п. 1.5.2. кредитного договору здійснюється таким чином: 6050,00 грн (тіло кредиту) х 25 днів (строк) х 0,98% = 1482,25 грн.
У період з 12.05.2024 року по 25.11.2024 року нарахування процентів за нормами Закону № 3498-IX здійснюється таким чином: 6050,00 грн (тіло кредиту) х 198 (строк) х 1% = 11979,00 грн.
Також при розрахунку заборгованості за відсотками суд ураховує добровільні погашення відповідачем заборгованості: 09.05.2024 - сумі 1500 грн, 11.05.2024 - 59,29 грн, усього - 1559,29 грн.
А, отже, заборгованість за процентами по кредитному договору становить 11901,96 грн (1482,25 грн + 11979 грн - 1559,29 грн = 11901,96 грн), яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 00-9725568 від 16.04.2024 у розмірі 17951,96 грн, з яких: 6050 грн - заборгованість за основним боргом (тілом кредиту) та 11901,96 грн - заборгованість за відсотками, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. 
Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу суд робить нижченаведений висновок.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Вимоги до форми та змісту договору про надання правової допомоги, закріплено статтею 27 зазначеного Закону.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обгрунтовані належними та допустимими доказами з наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості кожної окремо наданої послуги, з урахуванням її складності та обсягу, а не лише визначення загальної вартості наданої правової допомоги.
Згідно з положеннями п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 7000,00 грн та підтверджуються копіями: договору № 20/08/25-01 про надання правничої допомоги від 20 серпня 2025 року (а. с. 39-40); додаткової угоди № 25770807875 до договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 (а. с. 38); протоколу погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 (а. с. 40, зворот); акта прийому-передачі наданих послуг, відповідно до якого вартість наданих товариству адвокатом послуг становить 7000,00 грн (а. с. 37); свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4956 гр. Соломка О.В. (а. с. 35); довіреності від 11 серпня 2025 року (а. с. 34).
З акта прийому-передачі наданих послуг вбачається, що клієнту - товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» - було надано виконавцем - адвокатським бюро «Соломко та партнери» - такі послуги: 
- складання позовної заяви ТОВ «ФК «Ейс» до позичальника, яким є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 00-9725568 від 16.04.2024 - 5000,00 грн; 
- вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з позичальника, яким є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 00-9725568 від 16.04.2024 - 1000,00 грн;
- підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 00-9725568 від 16.04.2024 на рахунок позичальника, яким є ОСОБА_1 , - 500,00 грн;
- підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 00-9725568 від 16.04.2024 на рахунок позичальника, яким є ОСОБА_1 - 500,00 грн.
Суд з огляду на критерій обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, ціни позову, складності справи, часткового задоволення позовних вимог (позов задоволено на 49,43 %) уважає, що витрати на правничу допомогу мають бути відшкодовані у розмірі 3460,10 грн.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на те, що позовні вимоги задоволені частково (на 49,43 %), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог судовий збір в розмірі 1197,39 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 137,141, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», ЄДРПОУ 42986956, заборгованість за договором кредитної лінії № 00-9725568 від 16.04.2024 у сумі 17951 (сімнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят одна) гривня 96 копійок, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту - 6050 гривень; заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом - 11901,96 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», ЄДРПОУ 42986956, судовий збір у розмірі 1197 (одна тисяча сто дев`яносто сім) гривень 39 копійок та витрати на правничу допомогу в розмірі 3460 (три тисячі чотириста шістдесят) гривень 10 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», місцезнаходження: 02090, місто Київ, вул. Алматинська, буд. 8, оф. 310а, ЄДРПОУ 42986956;
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . 
Повний текст рішення складено 20 березня 2026 року.

Суддя Анатолій КРУПИНА