Справа № 362/4638/24
Провадження № 2/362/261/26
Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
13 квітня 2026 року
Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого – судді Марчука О.Л.,
при секретарі – Неділько А.С.,
за участю позивачки – ОСОБА_1 ,
представника позивача – адвоката Шумило Н.М.,
представника відповідача – адвоката Нурищенка С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 в місті Василькові Обухівського району Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя,
В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із заявою, в обґрунтування вимог якої зазначила, що вона проживала у садовому будинку АДРЕСА_1 та на початку 2007 року вона познайомилась із ОСОБА_2 , який приїздив на його земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина ОСОБА_2 ..
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_3 ..
Зазначила, що вони разом із ОСОБА_2 допомагали один одному, зблизились та в червні 2008 року почали проживати разом як чоловік і дружина у житлі ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 .
Також, з 2008 року по 2011 року вони проживали й у садовому будинку відповідача за адресою: АДРЕСА_2 .
Влітку 2008 року вони разом подорожували до Криму.
Приблизно у 2008 році вони почали будівництво житлового будинку на земельній ділянці відповідача за адресою: АДРЕСА_2 .
Вказала, що вона працювала неофіційно та усі свої доходи вкладала у спільний із відповідачем бюджет.
Потім 25 березня 2011 року вони із відповідачем уклали шлюб.
Позивачка вказує, що вона проживала однією сім`єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу з 2008 року до дня реєстрації шлюбу із відповідачем; у вказаний період часу вона мала спільний бюджет із ним, вони здійснювали спільні витрати.
Посилаючись на відповідні положення цивільного законодавства, позивачка просить встановити факт постійного проживання її разом із відповідачем однією сім`єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу з 14 червня 2008 року по 24 березня 2011 року, а також, в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за нею право власності на половину житлового будинку і земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 112 – 120).
Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали вимоги позову та просили їх задовольнити з підстав, що викладені у заяві.
Також, позивачка в судовому засіданні повідомила суду про те, що вони почали проживати в дачному будинку з початку 2008 року, а в зимовий період у квартирі відповідача в місті Києві; вона працювала приватно; в кінці 2008 року вони почали будувати житловий будинок на земельній ділянці відповідача, а проживали у її садовому будинку поруч.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечив вимоги позивачки, просив відмовити в задоволенні позову та повідомив про те, що доводи позивачки не відповідають дійсності, оскільки житловий будинок було збудовано відповідачем до їх знайомства у 2007 році.
Також, 10 жовтня 2024 року представником відповідача подано відзив на позов у якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 74 – 81).
Натомість, відповідач не подав відзив на позов у встановлений цивільним процесуальним законом строк!!!
У зв`язку із цим, суд не приймає до уваги зміст відзиву на позов, оскільки всупереч вимог статей 83 і 191 ЦПК України, відзив подано із порушенням зазначеному в ухвалі від 04 липня 2024 року про відкриття провадження по справі строку для подання відповідачем відзиву на позов (а.с. 45).
В резолютивній частині ухвали від 04 липня 2024 року про відкриття провадження по справі визначено: строк для подання відповідачем відзиву на позов – протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (а.с. 4).
Натомість, усі поштові конверти з ухвалою про відкриття провадження та примірником позовної заяви з додатками, які були надіслані відповідачу, повернуто до суду без вручення з відміткою листоноші «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 72, 73, 127, 128).
Отже, відповідач не отримав у встановленому цивільним процесуальним законом порядку копію ухвали від 04 липня 2024 року про відкриття провадження у даній справі.
Надалі, 06 листопада 2025 року представнику відповідача судом було особисто вручено судову повістку про виклик разом із копією ухвали від 04 липня 2024 року про відкриття провадження у даній справі та примірник позову з додатками (а.с. 131).
Тобто, враховуючи положення статей 120 – 124 ЦПК України, визначений відповідачу строк для подання відзиву на позов, становив з 07 по 21 листопада 2025 року включно.
Проте, представник відповідача подав відзив на позов не у встановлений цивільним процесуальним законом строк, а до початку цього строку.
Як наслідок, оскільки відповідач подав відзив на позов не у встановлений цивільним процесуальним законом строк, а до початку цього строку, суд приходить до логічного, послідовного і обґрунтованого висновку про те, що відповідно до норм статті 191 ЦПК України, – у відповідача не виникло процесуального права подати відзив на позов до 06 листопада 2024 року, оскільки відповідач чи його представник до цього дня не отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі.
Як наслідок, у суду відсутні процесуальні підстави для врахування відзиву на позов при постановленні судового рішення по суті даної справи.
Окремо, у зв`язку із цим представнику відповідача слід роз`яснити, що за приписами цивільного процесуального закону, строк для подачі відзиву обраховується не з моменту ознайомлення представника з матеріалами цивільної справи, а з дня отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження по справі.
25 жовтня 2025 року судом отримано відповідь на відзив (а.с. 87 – 91)
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні надала наступні пояснення.
Вона знайома з ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та знає їх як хороших сусідів. Вона запропонувала їм ділянку, яка належала її сусідці, щоб вони могли на ній будувати. З 1992 по 1995 роки будинком користувалась її сусідка, але приватизувати його не могла. Згодом приватизувала його у 2010 році. Потім вона запропонувала цей дім дядьку й тітці ОСОБА_7 і вони погодились його купити.
У 2008 році ОСОБА_8 і ОСОБА_9 погодились купити даний будинок.
З Вадимом вона знайома з 1990 року коли тітка і дядько ОСОБА_7 будували дім поряд з нею.
У 1998 році коли вона пішла за довідкою до ОСОБА_7 вона познайомилась із ОСОБА_5 .
Проживав ОСОБА_10 у Лесі, оскільки будинок який вони придбали, – розвалили.
Її онук у 1990 році закінчив кулінарне училище і йому треба була довідка від психіатра,яку вона робила кожні пів року у ОСОБА_7 .
Коли вона приходила додому до ОСОБА_10 , то довідку їй виносила ОСОБА_9 ; вона думала, що то його дружина.
Вона проживала по АДРЕСА_4 з 2010 року.
Саме будівництво вона не бачила, але бачила будівельників на території.
Вона кожен день з 15:00 до 19:00 години продавала овочі, а ОСОБА_9 і ОСОБА_8 їх купували разом о 17:00 - 18:00 годині. Це були їх спільні покупки. Пізніше вона дізналась що у ОСОБА_7 була дружина, яка нещодавно померла коли вона запропонувала купити їм ділянку.
Коли вона пропонувала купити ділянку, то ОСОБА_9 не була присутня; вона пропонувала ділянку дядьку ОСОБА_7 .
З дружиною ОСОБА_10 ОСОБА_11 вона не була знайома.
Вона не знайома із ОСОБА_12 . Вона знає, що ОСОБА_9 була одружена, але з її чоловіком знайома не була. Місце роботи ОСОБА_13 їй не відомо. Вона знає, що ОСОБА_8 мав роботу.
Допитана як свідок ОСОБА_14 пояснила, що вона познайомилась із ОСОБА_5 і ОСОБА_6 коли помер чоловік ОСОБА_13 .
Коли ОСОБА_9 і ОСОБА_8 почали зустрічатись, померла дружина ОСОБА_7 .
Коли ОСОБА_9 і ОСОБА_8 почали будувати будинок виявилось, що він має поганий фундамент, а тому, вони його знесли і почали будувати новий. На момент будівництва пара проживала в будинку ОСОБА_13 .
Вона працювала продавцем в магазині та до неї в магазин приходили будівельники з ділянки де будували дім ОСОБА_15 і ОСОБА_8 .
Вона проживає на АДРЕСА_4 з 2005 року близько до будинку ОСОБА_13 . Вона була на ділянці ОСОБА_13 і ОСОБА_7 . Вона бачила етап будівництва з самого початку.
Їй відомо що ОСОБА_9 працювала з дітьми з інвалідністю в приватному порядку.
Також, повідомила суду, що ОСОБА_9 і ОСОБА_8 проживали разом в місті Києві, а на вихідні приїжджали в селище Глеваха.
Повідомила, що пара купувала продукти в магазині спільно.
Приблизно у 2008 - 2009 році пара збудувала коробку будинку. Будівництво почалось коли ОСОБА_9 і ОСОБА_8 були у відносинах. ОСОБА_16 чоловік ОСОБА_13 помер до того як пара почала будівництво.
Пояснила що ОСОБА_9 доглядала за ОСОБА_17 і згодом він зробив їй пропозицію. Скільки часу минуло після смерті чоловіка ОСОБА_13 та коли вона почала зустрічатись з ОСОБА_6 вона не знає.
Свідок наголосила, що будівництво почалось коли покійна дружина ОСОБА_7 була жива.
ОСОБА_9 проживала в будинку Вадима ОСОБА_11 на етапі будівництва.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснила, що належна ОСОБА_19 ділянка раніше належав її подрузі. Вона знайома із ОСОБА_6 через колегу з роботі. Дружина ОСОБА_7 хворіла і невдовзі померла. Вона бачила ОСОБА_20 на ділянці ОСОБА_7 на етапі будівництва. Їй не відомі причини перебування ОСОБА_13 на ділянці ОСОБА_7 . Потім вона дізналась, що ОСОБА_8 і ОСОБА_9 одружились. Пара багато сварилась. Вона не була знайома із першою дружиною ОСОБА_7 .
Вислухавши вступне слово позивачки, представників сторін, пояснення свідків та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, приходить до наступних висновків.
25 березня 2011 року між сторонами зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 25 березня 2011 року (а.с. 35).
Станом на дату постановлення цього рішення суду, у суду відсутні та суду не надано сторонами документальні відомості про реєстрацію розірвання шлюбу між сторонами.
За Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 607748 від 26 липня 2005 року, відповідачу належить земельна ділянка площею 0,063 гектара, кадастровий номер 3221455300:01:012:0150, розташована за адресою: АДРЕСА_2  (а.с. 19).
Із змісту вищевказаного Державного акта право власності на земельну ділянку вбачається, що відповідач набув право власності на зазначену земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 03.12.2004 року № 3957, копія якого також міститься в матеріалах справи (а.с. 102).
Тобто, відповідач набув право власності на дану земельну ділянку до дати реєстрації шлюбу із позивачкою та до дати заявленої позивачкою як початок їх проживання однією сім`єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу з 14 червня 2008 року.
Отже, вищевказана земельна ділянка є особистою приватною власністю відповідача та не підлягає поділу із позивачкою за нормами сімейного законодавства, оскільки її набуто відповідачем особисто до його знайомства із позивачкою та до початку їх шлюбно-сімейних відносин.
Відповідно до відомостей Свідоцтва про право власності від 08.10.2010 року, відповідач також набув право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_5 (а.с. 22).
Одночасно, суд враховує обставини зміни адміністративно-територіального поділу районів у Київській області за Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів», внаслідок чого станом на дату постановлення цього рішення суду селище Глеваха розташоване в адміністративних межах Фастівського району Київської області.
Крім того, суд звертає увагу на наступне.
Стороною відповідача спростовано доводи позивачки про те, що приблизно у 2008 році вони почали будівництво житлового будинку на земельній ділянці відповідача за адресою: АДРЕСА_2 .
Зокрема, представником відповідача надано суду копію технічного паспорту на дачу (садовий будинок) АДРЕСА_5 , за змістом якого: погріб, садовий будинок, баню, терасу, убиральню, ганок і балкон (на які 08 жовтня 2010 року відповідачу видано вищевказане Свідоцтво про право власності), – було побудовано у 2007 році, тобто до дня знайомства сторін та до початку їх шлюбно-сімейних відносин (а.с. 99 – 101).
Щодо встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю сторін як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу з 14 червня 2008 року до 24 березня 2011 року, суд враховує наступне.
Відповідно до норм Сімейного кодексу України та актуальних висновків про застосування норм права, викладених у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду, факт проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу має підтверджуватися належними і допустимими доказами:
- спільного проживання і ведення спільного господарства;
- наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат і придбання майна в інтересах сім`ї;
- наявності між чоловіком і жінкою подружніх взаємних прав і обов`язків та постійних відносин, притаманних подружжю. 
При цьому, самі по собі факти однакового зареєстрованого місця проживання чоловіка і жінки, періодичні спільне проживання, спільний відпочинок і присутність на святах не свідчать про проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, ведення спільного господарства і наявність між ними фактичних шлюбних відносин. Крім того, доказування не може ґрунтуватися лише на спільних фотографіях чоловіка і жінки, показаннях свідків, факту наявності у жінки документів про смерть чоловіка.
Натомість, додані до позову письмові докази не підтверджують обставини якими позивачка обґрунтовує позовні вимоги.
Зокрема, наданий позивачкою витяг з реєстру територіальної громади, відповідно до якого позивачка з 15 березня 2016 року зареєстрована у належній відповідачу квартирі АДРЕСА_6 (а.с. 13), – не свідчить про проживання сторін однією сім`єю як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу з 14 червня 2008 року до 24 березня 2011 року.
Також, не є доказом проживання сторін однією сім`єю як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу з 14 червня 2008 року до 24 березня 2011 року, доданий до позову лист № 5 від 28.06.2024 року СМ «Глеваха-4», оскільки він містить відомості зі слів невідомих осіб та не вказує на конкретні строки і не містить інформації про місце проживання сторін (а.с. 17).
Не є належним доказом проживання сторін однією сім`єю як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу з 14 червня 2008 року до 24 березня 2011 року, додана до позову копія фотокартки із зображенням сторін, – оскільки вона не містить об`єктивних відомостей про час і місце де відбулось фотографування (а.с. 18).
Додана до позову копія Договору № 41 купівлі-продажу від 23 квітня 2010 року, також не підтверджує факт проживання сторін однією сім`єю як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу саме з 14 червня 2008 року, – оскільки укладення даного договору від імені позивачки не стосується спірного періоду часу з червня 2008 року до початку квітня 2010 року (а.с. 24 – 25).
При цьому, суд враховує, що у вказаному договорі не конкретизовано адресу замовника (п. 1.2. договору), тоді як і позивачка і відповідач мали в селищі Глеваха кожен окремо адресу проживання:
-позивачка у садовому будинку АДРЕСА_1 ;
-відповідач у садовому будинку АДРЕСА_5 .
Як наслідок, відсутні підстави стверджувати, що за вказаним договором позивачка замовила і придбала кухонні меблі саме для відповідача у його садовий будинок.
Також, не підтверджує факт проживання сторін однією сім`єю як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу з 14 червня 2008 року до 01 квітня 2010 року, додані до позову копії накладних, оскільки вони не містять відомості про їх оплату та особу платника (а.с. 30, 31, 32, 33, 34).
Серед іншого, суд не приймає до уваги та критично оцінює показання допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_14 , оскільки їх показання базуються на чужих словах та містять суперечливі відомості, недомовки розрізнені обставини та певною мірою заплутані в часі події, які свідки не змогли уточнити і зрозуміло пояснити.
У підсумку, в супереч вимогам статей 76 – 84 ЦПК України, позивачкою не підтверджено належними і допустимими доказами факт її проживання разом із відповідачем однією сім`єю як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу з 14 червня 2008 року до 24 березня 2011 року.
Отже, під час розгляду справи позивачем, не виконано, передбаченого статтею 81 ЦПК України обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.
У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 – 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, – позивачка не довела ту обставину, на яку вона посилається як на підставу своїх вимог, а саме: обставину її постійного спільного проживання разом із відповідачем однією сім`єю як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу з 14 червня 2008 року до 24 березня 2011 року.
Таким чином, під час розгляду справи судом не встановлено обставин ведення сторонами спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат і придбання майна в інтересах сім`ї, а також, наявності між сторонами як чоловіком і жінкою подружніх взаємних прав і обов`язків та їх постійних відносин притаманних подружжю, в період часу зявлений позивачкою.
При цьому, як встановлено судом, спірна земельна ділянка є особистою приватною власністю відповідача та не підлягає поділу із позивачкою за нормами сімейного законодавства, оскільки її було набуто відповідачем особисто до його знайомства із позивачкою та до початку їх шлюбно-сімейних відносин.
За таких обставин, позов є безпідставним і необґрунтованим та не підлягає задоволенню.
У зв`язку із відмовою в задоволенні позову, за нормою пункту 8 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення даного рішення суд вирішує питання про те чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Оскільки суд відмовляє у позові, слід вважати, що відпали підстави для подальшого забезпечення даного позову, а тому необхідно скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою від 05 липня 2024 року (а.с. 57 – 61).
Одночасно, на підставі пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у позові судові витрати пов`язані з розглядом справи у вигляді сплати позивачем судового збору та за подачу заяви про забезпечення позову, слід покласти на позивача (а.с. 11, 12, 51, 121).
На підставі викладеного, керуючись статтями 1 – 13, 19, 23, 27, 34, 76 – 83, 89, 92, 95, 133, 141, 258, 259, 263 – 265, 273 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя.
Скасувати застосовані ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2024 року заходи забезпечення позову, у вигляді накладення арешту на належний ОСОБА_2 садовий будинок АДРЕСА_5 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Дата складення повного судового рішення – 14 квітня 2026 року.