Справа № 303/6782/25
2/303/2527/25

Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

26 березня 2026 року м. Мукачево 
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої-судді      Гутій О.В.
за участю секретаря судових засідань    Зарева А.Ю.
позивача        ОСОБА_1 
представника позивача      ОСОБА_2 
відповідача        ОСОБА_3 
представника відповідача      ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Мукачівська міська рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою багатоквартирного будинку, шляхом демонтажу самочинно встановленого паркану та споруд,- 

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа: Мукачівська міська рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою багатоквартирного будинку, шляхом демонтажу самочинно встановленого паркану та споруд.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 26 січня 2024 року, реєстровий номер 3130.
Квартира АДРЕСА_2 на підставі договору-купівлі продажу від 20 травня 2024 року належить ОСОБА_3 .
Земельна ділянка, на якій знаходиться багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_3 знаходиться у комунальній власності Мукачівської міської територіальної громади.
Приміщення квартири АДРЕСА_2 , огороджене парканом із металевого профільного листа. Паркан поставлений у притул до фундаменту належної позивачу квартири за АДРЕСА_4 .
Посилається, що зазначеним парканом фактично здійснено виділ у натурі частини земельної ділянки багатоквартирного будинку, яка використовується виключно відповідачем ОСОБА_3 та членами її сім`ї. Паркан перешкоджає вільному проходу та користуванню прибудинковою територією як позивачу, так і іншим співвласникам багатоквартирного будинку. Вона не має змоги здійснювати ремонтні роботи фасаду належної їй квартири, де розміщений впритул паркан.
Також на земельній ділянці багатоквартирного будинку встановлено навіс із металевого профільного листа та господарську споруду (сарай) для зберігання інвентарю із металевого профільного листа, якими зайнято також частину прибудинкової території загального користування. Зазначеними спорудами також користується виключно відповідач ОСОБА_3 та члени її сім`ї.
Враховуючи вищенаведене, просить зобов`язати відповідача ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_3 шляхом демонтажу самочинно встановленого паркану із металевого профільного листа, самочинно збудованого навісу із металевого профільного листа та господарської споруди (сараю) із металевого профільного листа, які згідно матеріалів інвентарної справи за № 2975 позначені літерами К. та О.
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 22.09.2025 року провадження у справі відкрито та призначено справу в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 09.12.2025 року справу призначено справу до судового розгляду.
Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. 
Відповідачка та її представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, просили відмовити в його задоволенні. 
19.11.2025 року представник відповідача подав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Зазначає, що в діях відповідачки відсутня протиправна поведінка, оскільки відповідачка придбала квартиру АДРЕСА_2 20.05.2024 року разом з технічною документацією, на якій розміщені: житловий будинок під літерами А-А, Б, гараж- М, навіс під літерою К та навіс під літерою О. Зазначені споруди рахуються за вказаною адресою з 17.08.1994 року, тобто вони були побудовані з 17.08.1994 року. Крім того, просить застосувати строки позовної давності, оскільки про порушення прав позивачці стало відомо в 2021 році, оскільки нею подавались відповідні запити. Враховуючи вищенаведені обставини, просить відмовити в задоволенні позову.
Заслухавши пояснення позивача, його представника, заперечення відповідча та її представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_4 на підставі договору дарування квартири від 26 січня 2024 року, реєстровий номер 3130 (а.с. 38).
Квартира АДРЕСА_2 на підставі договору-купівлі продажу від 20 травня 2024 року належить ОСОБА_3 (а.с. 101-104).
З відповіді виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 1531/01-50/9805/42-21 від 02.11.2021 року, наданої на запит на отримання публічної інформації, вбачається, що дозвіл на приватизацію земельної ділянки у дворі багатоквартирного житловий будинок АДРЕСА_3 , громадянці ОСОБА_5 Мукачівська міська рада не надавала. Земельна ділянка знаходиться у комунальній власності Мукачівської міської територіальної громади. Дозволу на встановлення металевого паркану у дворі багатоквартирного житловий будинок АДРЕСА_3 міська рада не надавала (а.с. 21).
Відповідно до відповіді виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 1958/01-50/11255/42-21 від 29.11.2021 року дозвільні документи на облаштування металевих сходів та господарської шафи у дворі багатоквартирного житловий будинок АДРЕСА_3 не надавалися (а.с. 22-23).
Відповідно до відповіді управління муніципальної інспекції № 114/2/238-22 від 23.02.2022 року, інспекторами управління муніципальної інспекції здійснено виїзд за адресою АДРЕСА_3 та відібрано пояснення від громадянки ОСОБА_5 , яка надала копію технічного паспорту № 2975 від 08.05.2019 року, на розташування будівель та споруд за вказаною адресою , в якому зазначено гараж та два навіси загальною площею 147 м. кв. та 702 м. кв. під двором. В своєму поясненні громадянка ОСОБА_5 також пояснила, що в 2019 році нею було здійснено ремонт фасаду та замінено обшивку сходів, навісів та огороді. Інших порушень правил благоустрою не виявлено (а.с. 30).
З відповіді виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 3691/01-32/14622/42-24 від 13.11.2024 року, наданої адвокату Бедь М.І., слідує, що рішення про передачу у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_5 Мукачівської міською радою не приймалося. Також звернень від власника квартири АДРЕСА_5 щодо надання дозволу на встановлення металевого паркану у дворі багатоквартирного будинку не надходило, відповідних дозволів не видавалося (.а.с 31).
З відповіді виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 3966/01-32/17412/42-24 від 23.12.2024 року, наданої адвокату Бедь М.І., слідує, що згідно матеріалів інвентарної справи № 2975, гараж літ М, навіси літ. К, О, які знаходяться на території домоволодіння адресою: АДРЕСА_5 не зареєстровані за власниками квартир та не передавалися у власність чи користування. Також відповідних звернень від власника квартири за адресою: АДРЕСА_5 по вказаному питанні не надходило (а.с.32).
В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що на час придбання своєї квартири в 2014 році, паркану не було встановлено. Паркан встановила попередня власниця квартири. 
Таким чином позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що позивачка є власницею квартири АДРЕСА_1 , однак відповідачем захоплено частину прилеглої до будинку АДРЕСА_3 земельної ділянки багатоквартирного будинку. Порядок користування земельною ділянкою між співвласниками будинку АДРЕСА_3 не визначений, а тому між сторонами виник спір з приводу зазначених позовних вимог.
У статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється під час розгляду справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові
Звертаючись до суду із позовною заявою, позивач просить, зокрема усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_3 шляхом демонтажу самочинно встановленого паркану із металевого профільного листа, самочинно збудованого навісу із металевого профільного листа та господарської споруди (сараю) із металевого профільного листа, які згідно матеріалів інвентарної справи за № 2975 позначені літерами К. та О.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
У статті 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. 
У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія; частка співвласника - частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.
Співвласники мають право, зокрема, вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників (пункт 1 частини першої статті 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).
Реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників (частина друга статті 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).
Співвласники зобов`язані, зокрема, використовувати спільне майно багатоквартирного будинку за призначенням (пункт 3 частини першої статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).
Прибудинкова територія багатоквартирного житлового будинку є особливим об`єктом права власності на землю, оскільки призначена для розміщення й обслуговування житлового будинку та має задовольняти інтереси його мешканців.
Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлено, що прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.
У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2024 року у справі № 757/13549/16-ц вказано, що виникнення прав на земельну ділянку у власника квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку пов`язане із набуттям у власність самої квартири або нежитлового приміщення, земельна ділянка при цьому не виступає самостійним об`єктом правочину, пов`язаного із переходом права власності на квартир у або нежитлове приміщення. 
Отже, сама по собі відсутність реєстрації за власником квартири або нежитлового приміщення багатоквартирного будинку права власності на земельну ділянку не позбавляє його права на захист своїх прав на володіння та користування земельною ділянкою, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія.
У статті 78 ЗК України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Способи захисту прав на землю встановлені частиною 3 статті 152 ЗК України: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначені законом способи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод у користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, але за умови доведеності факту порушення речового права власника, зокрема самочинною забудовою.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень порушень його права власності від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлених судом перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Захист речового права шляхом пред`явлення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (негаторного позову) є можливим лише носієм речового права і передбачає доведення позивачем наступних обставин: 1) належність позивачу речового права, з приводу захисту якого він звертається до суду; 2) порушення цього права, його невизнання чи оспорювання; 3) вчинення цих дій саме відповідачем.
Підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. 
Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.
Право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування та інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина 4 статті 376 та стаття 391 цього Кодексу).
В рамках розгляду цієї справи матеріалами справи не доведено, що позивачка позбавлена можливості доступу до своєї квартири, також більшість поданих позивачкою доказів як на підставу позовних вимог, зокрема відповіді на запити, якими позивачем обґрунтовано позовні вимоги (а.с. 21, 22, 24-25, 26-30) не стосуються періоду коли позивач (26.08.2024 року) та відповідно відповідач (25.05.2024 року) стали власниками майна, а відтак, що саме між сторонами існує спір, що частково і спростовує доводи позивачки про позбавлення права володіти, користуватися і розпоряджатися своєю квартирою у зв`язку з відсутністю доступу до земель загального користування.
Умовою захисту права особи, зокрема усунення перешкод у користуванні майном, є його порушення іншою особою протиправне вчинення дій /бездіяльності, що унеможливлює вільну реалізацію права власника на користування його майном (частина перша статті 15).
Підставою для захисту права користування своєю земельною ділянкою шляхом демонтажу відповідного металевого паркану позивачка зазначала неможливість проходу до її ділянки через ділянку відповідачів.
Оскільки судом визнано відсутніми докази неможливості позивачки проходити до належної їй земельної ділянки, тобто факту порушення права позивачки на користування її земельною ділянкою не встановлено, то й підстав для знесення металевого паркану не має.
Отже, позовні вимоги про знесення самочинно збудованого паркану на земельній ділянці Мукачівської міської ради, задоволенню не підлягають, оскільки ОСОБА_1 не надано належних доказів порушення її прав як суміжного землекористувача.
Щодо доводів, що встановлений самочинно збудований навіс із металевого профільного листа та господарської споруди (сараю), то суд приходить до висновку про недоведеність вказаних доводів, оскільки відповідних висновків експерта або інших доказів про те, що встановлений відповідачкою навіс із металевого профільного листа та господарської споруди (сараю) є об`єктом самочинного будівництва, який має фундамент та потребує спеціальних документів, які дають право на виконання таких робіт, матеріали справи не містять.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Разом з тим, відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно із ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).
З огляду на викладене, суд встановлено та підтверджено матеріалами справи, що спірна земельна ділянка фактично відноситься до прибудинкової території багатоквартирного будинку, однак разом з тим позивачем на обґрунтування своїх позовних вимог будь-яких доказів, що відповідачкою вчиняються протиправні дії та перешкод позивачці у реалізації нею повноважень розпорядження або (та) користування належним їй майном, а здійснене ОСОБА_3 самочинне будівництво порушує права позивачки як співвласника будинку та чинить їй перешкоди у користуванні цією прибудинковою територією не надано, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.
Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З врахуванням вищевикладених обставин, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу як окремо, так і в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Мукачівська міська рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою багатоквартирного будинку, шляхом демонтажу самочинно встановленого паркану та спору, слід відмовити з наведених вище підстав. 
Крім того щодо заявленої відповідачем заяви про застосування позовної даності, суд зазначає, що відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 22.05.2018 року по справі №369/6892/15-ц, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності, а відтак підстави для застосування таких у даній справі відсутні.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 41 Конституції України,ст.ст. 316, 317, 376, 382 ЦК України, 152 ЗК України, ст.ст. 2, 12, 18, 76-77, 81, 141, 247, 274-279, 263-265, 268 ЦПК України, -

УХ В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Мукачівська міська рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою багатоквартирного будинку, шляхом демонтажу самочинно встановленого паркану та споруд - відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду. 
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_6 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_7 .
Третя особа: Мукачівська міська рада, 89600, м. Мукачево, площа Духновича,2
Повний текст рішення суду виготовлено 02 квітня 2026 року.
Головуюча     О.В.Гутій