КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 947/6835/25
Провадження № 2-др/947/42/26
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.04.2026 року

Київський районний суд м. Одеси в складі головуючого – судді Калініченко Л.В., розглянувши в м. Одесі в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін по справі питання про ухвалення додаткового рішення з вирішення питання розподілу понесених позивачем ОСОБА_1 судових витрат, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу по цивільній справі №947/6835/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді в порядку загального позовного провадження перебувала цивільна справа №947/6835/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позивачкою ОСОБА_1 за первісним позовом були заявлені позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на свою користь суму матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 135104,92 грн. та судові витрати.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за зустрічним позовом було заявлено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму франшизи в сумі 3200,00 грн. та на користь ОСОБА_3 різницю між вартістю матеріальної шкоди та недоплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 52070,76 грн., а також судові витрати.
За наслідком розгляду вказаної справи, 10.03.2026 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування завданої матеріальної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08 листопада 2024 року, у розмірі 135104 гривні 92 копійки. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат зі сплати судового збору 1351 гривня 05 копійок.
Зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму франшизи, як недоплачену суму страхового відшкодування за наслідком дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08 листопада 2024 року, в сумі 3200 гривень 00 копійок. У задоволенні зустрічного позову за вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування судових витрат зі сплати судового збору 70 гривень 13 копійок.
16.03.2026 року представником позивача за первісним позовом ОСОБА_1 – адвокатом Мельниченко М.С. скеровано до суду в електронній формі через підсистему Електронний суд заяву про ухвалення додаткового рішення з вирішення питання розподілу судових витрат, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу, по цивільній справі №947/6835/25, в якій представник просить суд: стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_4 у відшкодування судових витрат, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу грошові кошти сумі 30 000,00 грн., з посиланням на те, що відповідне питання не було вирішено судом під час ухвалення судом рішення за наслідком розгляду даної справи, докази в свою чергу на підтвердження понесених витрат стороною позивача були додані до позову.
Вказана заява надійшла до суду 17.03.2026 року. 
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.03.2026 року вищевказану справу розподілено судді Калініченко Л. В. та передано головуючому по справі 18.03.2026 року. 
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 18.03.2026 року прийнято вищевказану заяву та призначено до розгляду без повідомленням сторін по справі за наявними матеріалами у справі в приміщенні суду на 03 квітня 2026 року .
Копія ухвали суду від 18.03.2026 року про призначення заяви ОСОБА_1 з розгляду питання про ухвалення додаткового рішення у справі, було скеровано в електронній формі до електронних кабінетів зареєстрованих в підсистемі Електронний суд ЄСІТС представникам учасників справи, а саме: 
- представнику ОСОБА_1 – адвокату Мельниченко М.С., до кабінету якого надійшло 21.03.2026 року о 15:34:43, що підтверджується відповідною довідкою наявною в матеріалах справи; 
- представнику ОСОБА_2 та ОСОБА_3 – адвокату Ксенофонтової Г.І., до кабінету якої надійшло 21.03.2026 року о 15:34:43, що підтверджується відповідною довідкою наявною в матеріалах справи.
Станом на день розгляду відповідної заяви до суду від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до суду не надходило жодних заперечень проти задоволення заяви ОСОБА_1 . 
У відповідності до частин 3-4 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Дослідивши подані до суду документи, матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення.
Згідно з ч.1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання зокрема як розподілити між сторонами судові витрати.
У відповідності до положень ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо зокрема: 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Судом встановлено, що під час ухвалення рішення Київського районного суду міста Одеси від 10.03.2026 року за наслідком розгляду цивільної справи №947/6835/25, судом не вирішено питання за вимогою ОСОБА_1 щодо відшкодування понесених нею судових витрат що складаються з витрат на професійну правничу допомогу, які заявлені до відшкодування в розмірі 30000,00 грн., докази на підтвердження понесення яких стороною позивача за первісним позовом були надані разом з позовною заявою до суду.
За наслідком чого, суд у відповідності до приписів ст. 264 та 270 ЦПК України вважає наявними підстави для ухвалення додаткового рішення суду по цивільній справі №947/6835/25 з розгляду вказаного питання щодо розподілу понесених ОСОБА_1 судових витрат, що складаються з витрат на професійну правничу дпомоогу.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.ч. 1-2, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 303/3973/17 (провадження № 61-12505св19), від 07 липня 2021 року у справі № 335/10173/19 (провадження № 61-5223св21), від 09 червня 2022 року у справі № 759/2952/20 (провадження № 61-16694св21), від 08 листопада 2023 року у справі № 539/2673/21 (провадження № 61-9750св 23).
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст.141 ЦПК України, враховує: 
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч. 6 ст.137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. 
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 461/422/21 (провадження № 61-8158св22).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі №673/1123/15-ц.
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18, провадження № 61-9124св20, вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
В постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі №750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Судом встановлено, що представництво інтересів позивача за первісним позовом ОСОБА_1 здійснювалось представником – адвокатом Мельниченко Миколою Сергійовичем, повноваження якого підтверджуються наданим до позовом ордером серії ВТ №1058433, виданим АЮ «Мельниченко та Партери» 12.02.2025 року на підставі договору №466/25 про надання правової допомоги від 06.01.2025 року.
У відповідності до наданої копії договору №466/25 про надання правової допомоги від 06.01.2025 року вбачається, що останній укладено між Адвокатським бюро «Мельниченко та Партнери» та ОСОБА_1 , за умовами якого за цим договором бюро зобов`язується надати правову допомогу клієнту під час розгляду цивільної справи щодо стягнення матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08.11.2024 року, у АДРЕСА_1 , у суді першої інстанції, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору, на умовах і в порядку, визначених цим договором.
Згідно з пунктом 2.3.1 цього Договору, клієнт зобов`язаний зокрема оплатити послуги бюро вартістю 30000,00 грн., які клієнт зобов`язаний сплатити протягом трьох банківських днів, з дня моменту підписання договору.
У відповідності до поданої до суду квитанції про оплату №310484293 від 10.01.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 на виконання вищевказаного договору було сплачено на рахунок АБ «Мельниченко та Партнери» грошові кошти в сумі 30000,00 грн.
Згідно з укладеним між Адвокатським бюро «Мельниченко та Партнери» та ОСОБА_1 актом приймання-передачі від 12.02.2025 року, сторони засвідчили що за умовами вказаного договору №466/25 про надання правової допомоги від 06.01.2025 року, Адвокатським бюро було надано клієнту ОСОБА_1 , а останньою прийнято послуги: х консультації; системний аналіз обставин справи; складання заяв по суті справи та інших процесуальних документів, що охоплюється вартістю гонорару за договором в сумі 30000,00 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява, з додатками до нього, до суду від позивача ОСОБА_1 була подана до суду безпосередньо адвокатом АБ «Мельниченко та Партнери» - адвокатом Мельниченко Миколою Сергійовичем.
Під час розгляду справи, адвокат Мельниченко М.С., діючи як представник ОСОБА_1 , в процесуальному статусі представника позивача за первісним позовом та представника відповідача за зустрічним позовом, приймав участь в судових засіданнях.
Отже, надання вказаної правничої допомоги позивачеві за первісним позовом на підставі вищезазначеного договору правничої допомоги підтверджується матеріалами справи, поданою позовною заявою з додатками до неї, іншими діями вчиненими представником під час розгляду справи.
Враховуючи викладене, суд вважає, що надана позивачеві ОСОБА_1 правнича допомога на підставі вказаного договору стосується і пов`язана з даною справою, яка була необхідною для реалізації права позивача на звернення до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.
Додатково судом враховується, що розмір гонорару адвоката, як представника ОСОБА_1 , погоджений сторонами у договорі №466/25 про надання правової допомоги від 06.01.2025 року, у фіксованому розмірі вартістю 30000,00 грн., який повністю був сплачений позивачкою ОСОБА_1 .
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові Великої Палати від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15 ц, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не вправі втручатися в ці правовідносини… За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами… Суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п.4 ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
В постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі №628/2292/18 зазначено, що якщо винагорода адвоката за послуги згідно з договором про надання правової допомоги була визначена сторонами у твердій (фіксованій) сумі, то вона за весь час дії договору не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.
Судом враховується, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) відступила від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18 (провадження № 61-13573св19), вказавши, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Суд зазначає, що відповідачем ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву зазначалось про незгоду з заявленими ОСОБА_1 вимогами про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, з посиланням на загальні підстави незгоди з заявленими позовними вимогами з підстав їх необґрунтованості на думку сторони відповідача.
Будь-яких обґрунтованих доводів щодо не співмірності, чи невідповідності наданих доказів стороною позивача на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до суду не надано.
Крім того, суд зазначає, що враховуючи визначений у договорі №466/25 про надання правової допомоги від 06.01.2025 року, фіксований розмір гонорару адвоката, надані за цим договором дії адвоката та послуги охоплюються не лише визначеним переліком послуг у Акті приймання-передачі від 12.02.2025 року, а у тому числі підтверджується подальшими діями представника під час розгляду справи, який діяв на підставі і в межах укладеного договору №466/25 про надання правової допомоги від 06.01.2025 року.
На підставі викладеного, приймаючи встановлені обставини в сукупності, з урахуванням задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в повному обсязі, у відповідності до положень статті 141 ЦПК України, суд вважає наявними підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 у відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30 000,00 грн. 
Ухвалюючи додаткове рішення суду, судом враховується, що Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
На підставі викладеного та керуючись ст. 81, 133, 134, 137, 141, 264, 270, 352, 354 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Ухвалити додаткове рішення по цивільній справі №947/6835/25 за позовною заявою ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) у відшкодування понесених судових витрат, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30000 (тридцять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 08.04.2026 року.

Головуючий         Л. В. Калініченко