Справа № 635/3245/25
Провадження № 3/635/10/2026
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2026 року         смт Покотилівка 
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Савченка Д.М.,
секретар судового засідання Устіч О.Л.,
за участю захисника особи, щодо якої розглядається справа про адміністративне правопорушення,- адвоката Кузнецової А.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, військовослужбовця, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ,
В С Т А Н О В И В :
23.04.2025 о 12 год. 50 хв. в с.Пісочин, Шосе Полтавське 202/1 км. водій керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія погодився на місці зупинки транспортного засобу, у встановленому законом порядку, за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 7510, прилад ARLM-0271, за результатами якого вміст алкоголю у видихаємому повітрі становить 1,46 проміле, водій з результатом огляду згоден, чим порушив п.2.9.а ПДР, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином.
Захисник ОСОБА_1 – адвокат Кузнецова А.А. зазначила, що працівниками поліції було порушено процедуру проведення огляду на визначення стану сп`яніння, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем та вимоги до проходження ним огляду відрізняються від загальних, а тому суду необхідно закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю подій і складу адміністративного правопорушення виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 266-1 КУпАП військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд військовослужбовця ЗСУ щодо якого є підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, має проводитися особою уповноваженою начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.
Так працівникам поліції достеменно було відомо, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, про що останнім було зазначено безпосередньо при спілкуванні з поліцейськими та зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення в графі 4(особа, щодо якої складено протокол – військовослужбовець), однак, не зважаючи на дані обставини працівники поліції провели огляд водія на загальних підставах, порушивши вимоги ст. 266-1 КУпАП.
Отже, поліцейський не є тією уповноваженою особою, яка має право проводити огляд військовослужбовця на стан алкогольного або наркотичного сп`яніння, а також не є особою, яка уповноважена складати відповідний протокол на військовослужбовця на стан сп`яніння.
Постановою Харківського районного суду Харківської області від 14.05.2025 року у справі №635/3663/25 (провадження № 3/635/1847/2025) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн. Отже, судом відповідно до Постанови Харківського районного суду Харківської області від 14.05.2025 року у справі №635/3663/25 (провадження № 3/635/1847/2025) вже було надано оцінку діям ОСОБА_1 за фактом виявлення останнього з ознаками алкогольного сп`яніння 23.04.2025 в смт. Пісочин.
Нормами діючого КУпАП чітко визначено вимогу щодо закриття провадження в справі, у разі встановлення наявності по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку необхідно закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки вказана норма є імперативною.
Враховуючи специфіку військової служби, ОСОБА_1 не міг не прибути, у визначений командуванням термін, на бойові позиції, так як вказані дії могли б призвести як до втрат позицій так і до втрат особового складу взводу, що в свою чергу мало би місце ознаки складу кримінального Правопорушення.
Таким чином, ОСОБА_1 діяв в інтересах держави, з метою усунення загрози небезпеки військовослужбовців, а також територіальної цілісності держави, тобто в стані крайньої необхідності.
На період складення адміністративного протоколу (23.04.2025) ОСОБА_1 фактично навіть не міг розмовляти, оскільки у останнього були накладені шини, які фіксували щелепу, у зв`язку з її переломом та відповідною фіксацією для стабілізації верхньої та нижньої щелеп та Їх зростання.
При цьому, в медикоментозному лікуванні містились ліки з наявністю спирту бензилового, що могли спотворювати результати тесту на стан алкогольного сп`яніння, оскільки ОСОБА_1 приймав ліки та полоскав ротову порожнину антисептичними засобами які містили спиртовий розчин.
Відповідно до перевідного епікризу із медичної карти амбулатного (стаціонарного) хворого №2711 було також виписано зокрема ОСОБА_2 для зовнішнього застосування, у зв`язку з чим тест драгер міг вказати неточності та взагалі показати неправильні результати, оскільки відповідно до висновків Драгер від 23.04.2025 результат аналізу о 13:04:13 складав 1,46 проміле, а результат аналізу Алконт 23.04.2025 о 14:29 складав 0,49 проміле (за протоколом ДНХ-2/2091 від 23.04.2025).
Тобто не міг результат аналізу на стан алкогольного сп`яніння втричі показати менший результат лише через годину, що свідчить про неточність як першого так і другого результату у зв`язку з прийманням ліків та полосканням ротової порожнини антисептичними розчинами, що могло спотворити результати тесту та неможливість їх врахування, оскільки ОСОБА_1 не вживав алкогольних напоїв та дотримувався рекомендацій лікаря щодо лікування.
ОСОБА_1 є учасником бойових дій, має звання головного сержанта, захищає Батьківщину від ворога з перших днів повномасштабного вторгнення рф, отримував неодноразові поранення на фронті, зокрема 20.08.2024, що свідчить про відданість державі, та навіть попри двощелепного шинування (відповідно до якого фактично не можливо навіть розмовляти) ОСОБА_1 добровільно відмовився від госпіталізації та продовжив служити та захищати територіальну цілісність України в умовах військового стану від агресора.

В додаткових поясненнях адвокат Кузнецова А.А. зазначила, що відповідно до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, у працівників поліції жодних обґрунтованих та достатніх підстав, які визначені ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» для спілкування з ОСОБА_1 не виникло, оскільки спочатку поліцейський повинен проінформувати особу про законну причину, що з матеріалів справи невбачається.
При цьому згідно правових висновків Верховного Суду, висловлених при розгляді справ на неправомірні дії поліцейського, поліцейські не мають права без задокументованих доказів вчинення водієм
порушень ПДР України зупиняти автомобіль, перевіряти документи та, як наслідок, вимагати проходження перевірки на стан сп`яніння (рішення від 15.03.2019 справа 686/11314/17; від 23.10.2019 справа № 357/10134/17).

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.
Вина  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення повністю підтверджується сукупністю доказів, які були досліджені у ході судового розгляду, а саме, протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №309585 від 23.04.2025 року; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23.04.2025; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; відеозаписом; роздруківкою приладу Drager Alcotest 7510 з результатом 1,46%.
Суд зазначає, що суб`єктом вказаного правопорушення є саме водії транспортних засобів, які відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху України керують ними, маючи посвідчення водія відповідної категорії, або які навчають керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
На думку суду, особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення, правильно кваліфіковано дії  ОСОБА_1 за п.2.9.а Правил дорожнього руху, а саме як керування транспортними засобами особою в стані алкогольного сп`яніння. 

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного,наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів,що знижують увагу та швидкість реакції,та оформлення результатів такого огляду встановлена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.
Ознаками алкогольного сп`яніння згідно з п.3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про національну поліцію» у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Тобто під час виконання своїх повноважень працівники поліції керуються виключно нормами чинного законодавства і не можуть виходити за їх межі, вчиняючи дії не передбачені законодавством. Зокрема, нормами законодавства не передбачено, щоб поліцейські, роз`яснювали водію право самостійно пройти огляд на стан сп`яніння, прогнозували результати огляду та вчиняти інші дії, які можуть спровокувати водія відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння.
В судовому засіданні досліджено відеозапис, що долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, на якому ОСОБА_1 пройшов огляд на місці зупинки транспортного засобу, незгоди щодо результатів не висловив.
Жодних обставин, які б давали підстави дійти висновку про недопустимість відеозапису як доказу судом не встановлено. 

Оцінюючи правомірність дій працівників поліції під час оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , суд визнає, що виявивши у водія ознаки алкогольного сп`яніння, працівники поліції правомірно застосували до останнього загальний порядок проходження огляду на стан сп`яніння, передбачений ст. 266 КУпАП.
Передбачений ч. 2 ст. 266-1 КУпАП окремий порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, стосується тих військовослужбовців, які виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В той час, як у даній справі відсутні будь які відомості, що ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби на час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
При цьому, суд також визнає, що передбачений ч. 3 ст. 266-1 КУпАП окремий порядок огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння стосується, лише осіб з відповідним статусом, які безпосередньо перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В той час, як у даній справі ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, що не охоплюється диспозицією вказаної норми.
Виходячи з аналізу вказаних норм, огляд на стан сп`яніння в порядку передбаченому ст. 266-1 КУпАП проводиться щодо тих військовослужбовців, щодо яких є підстави вважати, що вони розпивають алкогольні напої або вживають наркотичні чи психотропні речовини на території військової частини або об`єктів, за що передбачена відповідальність за ст. 172-20 КУпАП, а не за ст. 130 КУпАП.
При цьому, огляд саме водія, який керував транспортним засобом з ознаками або в стані алкогольного сп`яніння проводиться на підставі ст. 266 КУпАП.
Отже, в даному випадку ОСОБА_1 , як суб`єкт правопорушення, тобто будучи саме водієм, огляд на стан сп`яніння обґрунтовано проведений відповідно до вимог ст. 266 КУпАП. Факт перебування його у якості військовослужбовця не впливає на кваліфікацію правопорушення та необхідності проведення огляду в особливому порядку.
Твердження захисту, що огляд останнього на стан сп`яніння повинен був здійснюватися в порядку визначеному ст. 266-1 КУпАП, ґрунтується на помилковому тлумаченні наведеної норми закону.

Щодо доводів сторони захисту, викладених письмовому клопотанні, про дії ОСОБА_1 в стані крайньої необхідності, суд зауважує на наступному.
Відповідно до статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Згідно зі ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.
Крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
Жодних зауважень до протоколу не зазначено про наявність обставин крайньої необхідності, працівникам поліції не повідомляв, про що свідчить відповідна відеофіксація, що не виключає винуватість останнього у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
З досліджених судом матеріалів справи встановлено, що водій був зупинений працівниками поліції на блок посту, тобто поза межами території будь-якої військової частини. Сторона захисту не надано жодних документів, які б підтверджували те, що ОСОБА_1 під час його зупинки діяв у стані крайньої необхідності. Та обставина, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, жодним чином не підтверджує факт крайоньої необхідності, а так, викладені обставини не є підставою для визнання дій ОСОБА_1 такими, що вчиненні в стані крайньої необхідності, як то передбачено ст.18 КУпАП.
В даному випадку, така позиція сторони захисту про те, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності не узгоджується з встановленими фактичними обставинами справи та судом не встановлено даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 будучи учасником дорожнього руху, який зобов`язаний знати й неухильно виконувати вимоги ПДР України, сів за кермо та керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння і такі дії були пов`язані з усуненням небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода та з його дій жодної небезпеки у момент події не вбачається.
При цьому, з відеозапису, долученого працівниками поліції до матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на місці події не зазначив. Після проходження огляду його під підпис було ознайомлено з результатами проведеного огляду, з яким останній погодився.

Постановою КМУ від 29 грудня 2021 р. № 1455 затверджено «Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан».
Відповідно доп.п.1)п.20вказаного порядку, заходи з контролю в`їзду/виїзду включають на блокпостах: перевірку документів,що посвідчують особу,підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи; перевірку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу (документів на транспортний засіб, документів на вантаж, дорожнього листа тощо); проведення огляду транспортного засобу та вантажу (товару) щодо відповідності документам на вантаж (товар); затримання осіб,транспортних засобів,вантажу (товару),проведення їх огляду та передачу їх уповноваженим представникам правоохоронних органів; тимчасове обмеження (заборону) руху транспортних засобів та осіб.
Таким чином, співробітники поліції мали правові підстави для зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 .

Інші зауваження сторони захисту заслуговують на увагу, але не спростовують висновків суду.
Суд вважає пояснення сторони захисту необґрунтованими і такими, що ґрунтуються на суб`єктивному сприйнятті законодавства та розцінює як спосіб захисту та намагання ухилитися від встановленої законом відповідальності, а тому не спростовують висновків суду та не можуть свідчити про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому відсутні підстави для задоволення клопотання сторони захисту про закриття провадження у справі.
Судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1 складений уповноваженою особою, з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП.
Суд кваліфікує дії  ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП – керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.
Згідно з ст. 34 КУпАП обставин, що пом`якшують відповідальність  ОСОБА_1 не встановлено.
Відповідно до ст.35 КУпАП обставин, що обтяжують відповідальність  ОСОБА_1 суд не вбачає.
При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, а також ступінь його вини.
Відповідно до довідки інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №3 УПП в Харківській області ДПП лейтенанта поліції Іщенко Г., ОСОБА_1 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами в органах МВС України серії НОМЕР_2 від 22.11.2023.
Суд вважає необхідним та достатнім для виховання ОСОБА_1 та запобігання вчиненню ним нових правопорушень накласти адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами.
Від сплати судового збору ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідно звільнити на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», оскільки ОСОБА_1 є учасником бойових дій.
Керуючись ст. 33, ч. 1 ст. 130, ст.ст. 248, 251, 252, 268, 280, 283 КУпАП, суддя,-
П О С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, зпозбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Штраф повинен бути сплачений за реквізитами: Протокол серія ЕПР1 №309585; Отримувач коштів ГУК Харківськ обл/Харкiвобл/21081300; Код класифікації доходів бюджету 21081300; Код за ЄДРПОУ 37874947; Банк отримувача Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача UA168999980313020149000020001.
Від сплати судового збору ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Штраф має бути сплачений не пізніш як через 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови-не пізніш як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Відповідно до статті 308 КУпАП у разі несплати штрафу у строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, а також витрати на облік вчиненого правопорушення.
Строк пред`явлення постанови до виконання 3 (три) місяці згідно Закону України «Про виконавче провадження».
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Харківський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Д.М. Савченко