Справа № 135/132/26 
Провадження № 2-а/135/1/26 

РІШЕННЯ
Іменем України
09.02.2026     Ладижинський міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді Корнієнка О.М.,
з участю секретаря судових засідань Кузьміних О.В.,
розглянувши в м.Ладижин у порядку спрощеного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, про скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, у якому просить скасувати постанову серії ЕНА №6565220 від 25.01.2026 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, якою було притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП.
У позові зазначив, що 25 січня 2026 року старшим інспектором відділення поліції СРПП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області Брудницьким Я.В. винесено постанову серії ЕНА №6565220, згідно якої 25.01.2026 о 15 год. 57 хв. в м.Ладижин по вул.Будівельників ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 з забрудненим снігом та брудом переднім державним номерним знакам та останній не закріплений в установленому порядку, що унеможливлює його читання з відстані ближче 20 метрів, чим порушив п.2.9.в ПДР – керування водієм ТЗ з номерним знаком, закритим іншими предметами чи забруднення, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, за що передбачена відповідальність за ст.121-3 КУпАП. Накладено адміністративне стягнення на суму 1 190 грн. 
Постанову вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки посадовою особою поліції вимоги законодавства при винесенні оскаржуваної постанови дотримані не були. Так, оскаржувана постанова не містить жодних посилань на докази чи інші матеріали, які свідчать про вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП. (матеріалів відео фіксації, пояснень свідків, тощо), не зазначено технічні засоби, яким здійснено фото- або відеозапис. При винесенні спірної постанови відповідачем повністю проігноровано факт наявності та можливості чіткої ідентифікації номерного знаку встановленого на транспортному засобі, що свідчить про неврахування цих обставин в ході винесення спірної постанови, та власне відсутності у діях позивача вини, а отже і складу адміністративного порушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.121-3 КУпАП, у зв`язку з чим спірна постанова є протиправною.
Крім того, позивач вказав на те, що оскаржувана постанова не містить відомостей, яким чином працівник поліції визначив, що номерний знак не читається саме з 20 метрів, не зазначено за допомогою якого вимірювального засобу було визначено відстань у розмірі 20 метрів. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення
Таким чином, вважає, що дана постанова, якою його було притягнено до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, адже відсутній склад адміністративного правопорушення.
Відповідач Головне управління Національної поліції у Вінницькій області належним чином повідомлений про розгляд справи судом, відзиву на позовну заяву відповідачем до суду не подано. 
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 25.01.2026 старшим інспектором відділення поліції СРПП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області Брудницьким Я.В. винесено постанову серії ЕНА №6565220, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190 грн. Як зазначено у постанові,25.01.2026 о 15 год. 57 хв. в м.Ладижин по вул.Будівельників ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 з забрудненим снігом та брудом переднім державним номерним знакам та останній не закріплений в установленому порядку, що унеможливлює його читання з відстані ближче 20 метрів, чим порушив п.2.9.в ПДР – керування водієм ТЗ з номерним знаком, закритим іншими предметами чи забруднення, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів.
Позивач у позові заперечує щодо вчинення правопорушення, що ставиться йому в провину. Зазначає про те, що доказів вчинення ним правопорушення передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП у матеріалах справи немає. А постанова ґрунтується лише на суб`єктивному твердженні інспектора, яке нічим не підтверджено.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли суд враховує таке.
Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною другою КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як видно з оскаржуваної позивачем постанови серії ЕНА №6565220 від 25.01.2026, зазначено, що він керував автомобілем з забрудненим снігом та брудом переднім державним номерним знакам та останній не закріплений в установленому порядку, що унеможливлює його читання з відстані ближче 20 метрів. 
Згідно п.2.9 (в) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, що закріплений не в установленому для цього місці, закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.
Відповідно до диспозиції ч.1 ст.121-3 КУпАП адміністративна відповідальність настає зокрема, за керування або експлуатацію транспортного засобу з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів.
Окрім наданої суду постанови серії ЕНА №6565220 від 25.01.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП, органом поліції не було надано інших доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП. 
Відтак, постанова серії ЕНА №6565220 від 25.01.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП, враховуючи конкретні обставини даної справи, сама по собі не є достатнім доказом того, що ОСОБА_1 , керував транспортним засобом із забрудненим номерним знаком та не закріпленим в установленому порядку.
Таким чином, органом поліції не надано інших доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП. 
Враховуючи, що саме сторона відповідача повинна довести правомірність рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суд із власної ініціативи позбавлений можливості збирати докази по справі.
Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Тобто докази - це урегульована процесуальним законодавством, існуюча у певній процесуальній формі інформація (фактичні дані), яка надає можливість адміністративному суду, що розглядає справу, достеменно або певним чином відтворити та встановити усі обставини публічно-правового спору, які мають значення для правильного вирішення адміністративної справи.
Законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлюється, зокрема, порядком оцінки доказів і визначенням їхньої якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення відповідного судового рішення.
Так, докази мають бути належними (стаття 73 КАС України); допустимими (стаття 74 КАС України); достовірними (стаття 75 КАС України); достатніми (стаття 76 КАС України).
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
При цьому судом встановлено, що прийнята працівником поліції постанова по справі про адміністративне правопорушення є єдиним наданим доказом, який на думку працівника поліції, може встановлювати факт керування позивачем транспортним засобом із забрудненим номерним знаком та не закріпленим в установленому порядку.
Матеріали справи фактично складаються лише з оскаржуваної постанови. 
Статтею 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. 
Слід зазначити, що сама постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення позивачем правопорушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення, містить лише опис обставин, які визнані поліцейським підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, без зазначення певних доказів на їх підтвердження.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 року по справі № 338/1/17 та від 29.04.2020 року по справі № 161/5372/17.
Аналіз наведених вище положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що вина особи повинна доводитись суб`єктом владних повноважень певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.
Верховним Судом зазначено, що у справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб`єкта владних повноважень в силу приписів статті 77 КАС України покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову. Докази, надані відповідачем по справі, мають бути належним чином досліджені судами першої та апеляційної інстанцій із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.
Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду від 29.04.2020 р. у справі № 161/5372/17, зазначено, що при винесенні покарання за порушення ПДР суди не можуть покладатися лише на свідчення інспектора поліції, який виніс постанову.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. 
Саме відповідач повинен довести наявність події і складу адміністративного правопорушення та винуватість особи, тобто наявність законних підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121-3 КУпАП є недоведеним, оскільки не встановлено достатніх доказів які підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення, зокрема об`єктивної сторони його складу. Тому суд вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.
Керуючись ст. ст. 9, 22 КУпАП, ст. ст. 6, 77, 79, 241 246, 268, 269, 271, 286 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6565220 від 25.01.2026, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1 190 грн, та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.
Суддя