ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 730/909/25
провадження № 61-13609св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 29 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Шарапової О.Л., Онищенко О.І., Скрипки А.А.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст вимог
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошового утримання відповідно до статті 84 Сімейного кодексу України.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 17 листопада 2015 року до 04 травня 2018 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . Наразі перебуває на 25-му тижні вагітності, батьком дитини є відповідач, який батьківство визнає.
Зазначала, що відповідно до СК України батько дитини зобов`язаний брати участь в утриманні вагітної жінки незалежно від її майнового стану. Після народження дитини та ще протягом 3 місяців після пологів відповідно до статті 84 СУ України вона має право на утриманні з боку відповідача.
Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 26 червня 2025 року позовну заяву повернуто позивачеві.
Суд першої інстанції виходив із того, що наведені позивачкою у позовній заяві висловлювання на адресу суду та особи, яка не має жодного відношення до предмета позову, з урахуванням викладеного, є зловживанням процесуальними правами з боку позивачки.
Також суд зазначив, що позивач у справі негативно оцінює дії та процесуальні рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області в інших справах, що є неприпустимим, оскільки судові рішення можуть бути оцінені та перевірені виключно у процесуальний спосіб, встановлений законом.
Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 29 вересня 2025 року, за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , ухвалу Борзнянського районного суду Чернігівської області від 26 червня 2025 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання дій ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами та повернення їй позову на підставі статті 44 ЦПК України.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
29 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Підставами касаційного оскарження заявник зазначає порушення судом норм процесуального права.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга аргументована тим, що апеляційний суд дійшов помилкових висновків при вирішенні заяви.
Доводи інших учасників справи
Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили.
ОСОБА_1 подала пояснення та додаткові пояснення до касаційної скарги, які просила врахувати та задовольнити касаційну скаргу у повному обсязі.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 20 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження у даній справі.
Витребувано з Борзнянського районного суду Чернігівської області цивільну справу № 730/909/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошового утримання.
Матеріали справи № 730/909/25 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2026 року справу № 730/909/25 призначено до судового розгляду.
Межі та підстави касаційного перегляду 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт четвертий частини другої статті 389 ЦПК України). 
Підставою касаційного оскарження ухвали апеляційного суду є посилання заявника на порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Позиція Верховного Суду 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, потрібно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 06 грудня 2007 року у справі «Воловік проти України», заява № 15123/03, зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (рішення у справі Podbielski and PPU Polpure v. Poland від 26 липня 2005 року, заява № 39199/98).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша-друга статті 2 ЦПК України).
У пунктах 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства.
Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.
Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частини третя-четверта статті 44 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 199/6713/14-ц (провадження № 14-92цс19) зроблено висновок, що: «За змістом частини другої статті 44 ЦПК України перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.
Нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.
Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).
Використання одними учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності цих осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (пунктам 2 і 11 частини третьої статті 2 ЦПК України), а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга вказаної статті). З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України».
У справі, що переглядається, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 на підставі частини третьої статті 44 ЦПК України, виходив із того, що наведені нею у позовній заяві висловлювання на адресу суду, особи, яка немає жодного відношення до предмета позову, з урахуванням викладеного, розцінюються як зловживання процесуальними правами з боку позивача.
Аналіз змісту позовної заяви дає підстави для висновку, що вона не містить нецензурної лексики, лайливих слів чи символів, а також висловлювань, які вжиті в грубій формі та є явно образливими по відношенню до суду чи інших учасників процесу. 
Так, у позовній заяві позивачка, зокрема акцентує увагу на її взаємовідносинах із її колишнім чоловіком - відповідачем у справі ОСОБА_2 та взаємовідносинах між останнім та його нинішньою дружиною, містить критичні висловлювання щодо законності та обґрунтованості інших судових справ, предметом спору яких є стягнення аліментів.
Водночас, позовна заява не містить висловлювань, які, у розумінні статті 44 ЦПК України, свідчать про наявність дій, які суд може визнати зловживанням процесуальними правами. 
Тому відсутні підстави для висновку, що наведені позивачем у позові доводи є умисним виявом очевидної неповаги до суду чи учасників процесу та, відповідно, зловживанням процесуальними правами.
Колегія суддів уважає, що ступінь допущеної позивачем критики судових рішень не відповідає вжитим судом заходам процесуального реагування, що полягають в позбавленні позивача передбаченого Конституцією України права на доступ до правосуддя.
За таких обставин наявні підстави для висновку, що ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду ухвалені з порушенням норм процесуального права, що є підставою для їх скасування та направлення справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду ухвалені без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження. 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Борзнянського районного суду Чернігівської області від 26 червня 2025 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 29 вересня 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. Є. Червинська 	
Судді:	А. Ю. Зайцев 	
	Є. В. Коротенко 	
	В. М. Коротун  	
	М. Ю. Тітов