ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року 
м. Київ

справа № 240/322/25
адміністративне провадження № К/990/47010/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Рибачука А.І.
суддів: Бучик А.Ю., Коваленко Н.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами в суді касаційної інстанції адміністративну справу № 240/322/25
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - УПФУ в Хмельницькій області), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - УПФУ в Житомирській області) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25.04.2025, ухвалене суддею Семенюком М.М.,
та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2025, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Драчук Т.О., суддів Смілянця Е.С., Полотнянка Ю.П. 
ВСТАНОВИВ:
I. РУХ СПРАВИ
1. У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення УПФУ в Хмельницькій області від 10.12.2024 №064250009966 про відмову у призначенні йому пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ); 
- зобов`язати УПФУ в Житомирській області призначити йому з 12.11.2024 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 послався на те, що він постійно проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, є потерпілим від Чорнобильської катастрофи, а тому має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до вимог статті 55 Закону № 796-ХІІ. Вважає, що УПФУ в Хмельницькій області протиправно відмовило йому у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку, не правильно порахувавши роки навчання у вищому навчальному закладі.
2. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25.04.2025, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2025, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
3. Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
4. Верховний Суд ухвалою від 26.11.2025 відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував матеріали справи. 
5. Відзив на касаційну скаргу не надходив.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
6.  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є особою, потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням від 26.10.1994 серії НОМЕР_1 .
04.12.2024 позивач звернувся до УПФУ в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII.
Враховуючи принцип екстериторіальності, розгляд заяви та наданих документів щодо призначення пенсії за віком здійснено УПФУ в Хмельницькій області, яке 10.12.2024 прийняло рішення № 064250009966 про відмову у призначенні пенсії.
У рішенні вказано, що вік заявника становить 54 роки 23 дні, період проживання (роботи) заявника на території гарантованого добровільного відселення згідно із статтею 55 Закону № 796-ХІІ станом на 01.01.1993 становить 1 рік 10 місяців 2 дні, що є недостатнім для зменшення пенсійного віку. Наявний страховий стаж особи становить 36 років 9 місяців 11 днів.
Вважаючи відмову в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
7. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону № 796-ХІІ є факт проживання, навчання та (або) праця такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років з моменту аварії до 01.01.1993. При цьому особам, які проживали у зоні радіологічного контролю в період з моменту аварії по 31.07.1986, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 3 роки.
Суд встановив, що у період з 01.09.1987 по 30.06.1992 позивач навчався на денній формі навчання в Житомирському філіалі Київського політехнічному інститут (м.Житомир), яке не знаходилось у зоні гарантованого добровільного відселення. 
Отже, суди погодилися з доводами відповідача, що відсутній підтверджений достатній період проживання на території гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993, тому у позивача немає права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
8. На обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували положення статті 55 Закону №796-XII та дійшли помилкових висновків стосовно відсутності в нього права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.
Позивач зауважив, що суди не взяли до уваги загальний період його проживання на території гарантованого добровільного відселення, що підтверджується відповідними довідкою та посвідченням, у тому числі і в період його навчання в Житомирському філіалі Київського політехнічному інституті в період з 01.09.1987 по 30.06.1992, оскільки всі канікули і вихідні дні в період навчання він проводив вдома у батьків в м. Коростень.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
9. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також враховуючи межі касаційного перегляду справи, визначені статтею 341 КАС України, колегія суддів виходить із такого.
10.  Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
11. Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
12. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (частина друга статті 46 Конституції України).
13. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
14. Згідно зі статтею 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.
15. В ухваленому на виконання статті 16 Конституції України Законі № 796-ХІІ, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, передбачено додаткові гарантії соціального захисту для вказаних осіб - комплекс заходів у вигляді пільг, компенсацій і гарантій.
16. Фактично ці заходи є компенсацією особам, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, за втрачене здоров`я, моральні і фізичні страждання, обмеження в реалізації своїх здібностей та можливостей забезпечити собі гідний життєвий рівень, а також основним засобом реалізації державою конституційного обов`язку щодо забезпечення соціального захисту таких осіб.
17. Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, визначені у статті 55 Закону № 796-XII, частиною першою якої перебачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV), за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
18. Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII встановлено, зокрема, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зменшення пенсійного віку - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. 
При цьому початкова величина зниження пенсійного віку (на 3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
19. Відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону №1058-ІV і цього Закону.
20. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовами для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 4 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII є:
1) наявність відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу;
2) факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01.01.1993;
3) досягнення необхідного віку для призначення пенсії, зменшеного на відповідну кількість років відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.
21. На виконання положень Закону № 1058-ІV постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №22-1).
22. Абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. Для потерпілих від Чорнобильської катастрофи такими документами є:
документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.
23. Таким чином, підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіаційного забруднення.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29.01.2020 у справі № 572/245/17 та від 17.06.2020 у справі № 572/456/17.
24. Крім того, у постановах від 19.09.2019 у справі № 556/1172/17, від 11.03.2024 у справі № 500/2422/23, від 19.09.2024 року у справі № 460/23707/22, від 02.10.2024 у справі №500/551/23 Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зменшення пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зменшення пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
25. На підставі викладеного Суд, враховуючи наведені висновки та встановлений абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 перелік документів, що подається особою для призначення йому пенсії зі зменшенням пенсійного віку, зауважує, що наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII.
26. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.11.2024 у справі №460/19947/23.
27. Підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку стала відсутність достатнього підтвердженого періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення у визначений статтею 55 Закону № 796-XII період.
28. Суди встановили, що на підтвердження своїх доводів позивач надав: 
- атестат про середню освіту від 26.06.1987 серія НОМЕР_2 про закінчення ОСОБА_1 . Коростенської середньої загальноосвітньої трудової політехнічної школи № 8;
- архівну довідку Державного університету «Житомирська політехніка» від 27.11.2024 №44-05.01.01/1692 про те, що він в період з 01.09.1987 по 30.06.1992 навчався на денній формі навчання в Житомирському філіалі Київського політехнічному інституті (м.Житомир не віднесено до зони гарантованого добровільного відселення).
- довідку військової частини НОМЕР_3 від 14.05.1993, про те, що він в період з 03.07.1992 по 15.05.1993 проходив службу в м. Коростень Житомирської області.
- довідки Коростенської міської ради Житомирської області від 09.11.2024 № 2860 про те, що позивач в період з 25.05.1984 по 28.08.1987, з 26.05.1993 по теперішній час зареєстрований і постійно проживає в м. Коростень Житомирської області.
- акт від 12.11.2024 складений сусідами про те, що позивач проживав у батьків за адресою: АДРЕСА_1 в період навчання у м. Житомир з 01.09.1987 по 30.06.1992.
29. Водночас указані докази в сукупності не свідчать про те, що ОСОБА_1 станом на 01.01.1993 прожив більше трьох років в м. Коростень, яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення, оскільки, зокрема, довідка про навчання в Житомирському філіалі Київського політехнічного інституту (м. Житомир) доводить лише факт навчання в період з 01.09.1987 по 30.06.1992 в м. Житомир на денній формі навчання та не містить інформації щодо зміни місця проживання позивача, а також тривалість літніх та зимових канікул, що має підтверджуватися наказами навчального закладу.
30. Таким чином, оскільки матеріали справи не містять належних доказів постійного проживання та (або) навчання ОСОБА_1 на території гарантованого добровільного відселення, які б становили не менше трьох років станом на 01.01.1993, то він не має права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.
31. Також колегія суддів не враховує посилання позивача в касаційній скарзі, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.07.2023 у справі № 460/2589/20, оскільки, незважаючи на подібність спірних правовідносин, обставини справи, які є суттєвими для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону № 796-ХІІ у вказаній справі та справі, що розглядається, є відмінними.
32. Таким чином, під час касаційного перегляду справи доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права не знайшли підтвердження, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.
33. Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 341, 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд 

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25.04.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2025 у справі №240/322/25 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач А.І. Рибачук

судді: А.Ю. Бучик

Н.В. Коваленко