26.02.2026
Справа № 497/3012/23
Провадження № 2/497/8/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.02.2026 року Болградський районний суд Одеської області в складі: 
головуючого судді – Раца В.А.,
секретаря – Божевої І.Д., 
без участі сторін, 
розглянувши у порядку загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в місті Болграді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ частки майна, -
ВСТАНОВИВ:
22.12.2023 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Болградської міської ради Одеської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та просить провести виділ їй в натурі у власність 14/100 часток житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно наявного порядку користування з відповідачами по даній справі, яка складається з приміщень згідно її технічного паспорту в житловому будинку літ.«А» на плані земельної ділянки по технічному паспорту, приміщення №1 коридор – 2,7 кв.м., №2 коридор – 4,6 кв.м., №3 коридор – 11,9 кв.м., загальна площа – 19,2 кв.м., житлова – 11,9 кв.м., а також сарай літ.«Г», літня кухня літ.«Ж», колодязь літ. «ІІ», огорожа №1.
Позивач посилається на те, що вона є власником 14/100 часток вищезазначеного житлового будинку згідно договору дарування від 29 травня 2023 року. Співвласниками цього будинку є відповідачі по справі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Оскільки з 2013 року право власності на нерухоме майно реєструється Державними реєстраторами в Державному реєстрі речових прав, відомості які в ньому знаходяться є останніми. Отже, оскільки не можливо встановити достовірно власників всіх часток будинку, вірогідно з причини не оформлення права власності, позивач вказала відповідачем по справі Болградську міську раду. За даними Болградського БТІ, а також за даними Болградської реєстраційної служби їй з відповідачами належать долі в загальному житловому будинку без будь-якого визначення їх в натурі. Таким чином, той факт, що вони користуються відокремленими приміщеннями свідчить лише про те, що між ним та відповідачами давно склався певний порядок користування. Вона користується вище зазначеними приміщеннями, які складають 14/100 часток. На даний час їй необхідно мати окрему поштову адресу і юридичну адресу, а це неможливо без документа, яким би визначались конкретні приміщення, які закріплені за її часткою. На даний час вона не має можливості укласти договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна, так як не має можливості організувати явку відповідачів до нотаріуса, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом.
22.12.2023 року автоматизованої програмою документообігу суду було визначено склад суду під головування судді Висоцького С.О. (а.с.21).
26.12.2023 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовчий розгляд (а.с.22).
01.03.2024 року справу у зв`язку з відсторонення судді було перерозподілено судді Кравцовій А.В.
07.03.2024 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 , в якому вона заперечувала проти заявлених вимог. Зазначила, що вимоги ґрунтуються на висновку щодо технічної можливості виділу об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 29.11.2023 року, що складений виконавцем та керівником суб`єкту господарювання Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеське бюро Технічної інвентаризації» Якименко Р.К. У справі не зазначені документи, що є підставою для складання цього висновку, не зрозуміло, яким чином виконавець встановив наявність майна, що знаходиться у фактичному користуванні позивача, не зазначені норми та правила будівельних норм, що дають можливість для визначення новоутвореного об`єкту нерухомого майна. На даний час, фактично 14/100 часток житлового будинку позивача складається з одного приміщення та санвузла і використовується для надання послуг «Салону красоти», тому підстави для виділу 14/100 часток об`єкту нерухомого майна відсутні (а.с.35).
25.03.2024 року до суду надійшов відзив (доповнення) ОСОБА_2 , в якому вона посилається на нормативи та законодавство, а також вказує, що позивачка переобладнала жилі приміщення у нежитлові та використовує 14/100 часток житлового будинку під перукарню та має намір при отриманні рішення суду про виділ 14/100 часток житлового будинку, в подальшому змінити цільовий статус житловий на нежитловий, чим завдасть неспівмірну шкоду господарському призначенню будівлі – житловий будинок. Наданий позивачем висновок не відповідає вимогам державних будівельних норм та правил, та законодавству що регулює правовідносини у сфері будівництва, у висновку відсутня схема виділу (а.с.42-47).
19.09.2024 позивач надала клопотання про долучення до справи висновку експерта №257/24 від 02.09.2024 року (а.с.77,78-100).
16.12.2024 року від відповідача – ОСОБА_2 надійшло клопотання про призначення повторної експертизи (а.с.116-127).
13.01.2025 року суддею Кравцовою А.В. заявлено собі самовідвід через розгляд іншої справи, підставою якої є спір між одними й тими ж сторонами відносно питання одного й того ж самого нерухомого майна, після чого 15.01.2025 року справу перерозподілено судді Раца В.А. (а.с.154).
Ухвалою судді від 21.01.2025 року справу прийнято до провадження та призначено підготовчий розгляд справи (а.с.155).
Ухвалою суду від 22.04.2025 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи відмовлено (а.с.176-177).
29.04.2025 року ОСОБА_2 надано письмові пояснення до клопотання про витребування доказів та призначення повторної експертизи (а.с.180).
02.05.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду (а.с.182).
21.07.2025 року до суду надійшло клопотання від ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою, яке задоволено.
23.07.2025 року від ОСОБА_2 надійшла через систему «Електронний суд» заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді, яку задоволено та відповідачу надано доступ до електронної справи.
27.08.2025 року від відповідача ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через хворобу, яке задоволено.
06.10.2025 року від відповідача ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через хворобу, яке задоволено.
01.12.2025 року від відповідача ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про відкладення судового засідання, в якому вона знову просить відмовити в задоволенні позову та відкласти розгляд справи.
30.01.2026 року від відповідача ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі, в яких вона заперечує проти позовних вимог у повному обсязі, у зв`язку з потребою довготривалого лікування просить проводити розгляд справи за її відсутності.
В останнє 06.02.2026 року розгляд справи було знято з розгляду у зв`язку з навчанням судді та призначено судове засідання на 26.02.2026 року, про що повідомлено сторони.
Сторони в судове засідання не з`явилися.
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 , яка підтвердила свої повноваження електронним ордером серії ВН №1415307 від 11.03.2025 року (а.с.160) в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, в останньому судовому засіданні просили проводити розгляд за їх відсутності.
Представник відповідача Болградської міської ради Одеської області – Арнаутов М.І., який здійснює свої повноваження на підставі довіреності, до суду не з`явився, протягом розгляду справи надав шляхом формування документу в системі «Електронний суд» заяви про розгляд справи за відсутності представника міської ради, проти заявлених позовних вимог не заперечував (а.с.27,28, 54, 157).
Відповідач ОСОБА_2 у своїх додаткових поясненнях від 30.01.2026 року поданих через систему «Електронний суд» просила проводити розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити в задовленні позову.
Відповідач ОСОБА_3 надала 16.04.2025 року заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги визнала в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_4 , про час, дата та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причину своєї неявки суд не повідомила, відзив на заявлені вимоги не надала, своєї позиції з приводу заявлених вимог не висловила.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається зі змісту ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з положеннями ст.ст. 319,358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі захисту права спільної часткової власності.
Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники мають рівні права.
Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 29 травня 2023 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. зареєстрованим в реєстрі за №2356 (а.с.8-9), ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належать 14/100 часток у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому частка у житловому будинку належала дарувальнику на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Агбун М.І. 27 листопада 2017 року за реєстром №4779.
На підставі цього договору за позивачем ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на 14/100 часток у вищевказаному житловому будинку, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №333851033, який сформований та виданий 29.05.2023 року приватним нотаріусом Агбун М.І. (а.с.10).
На замовлення ОСОБА_1 працівниками ТОВ «Одеське БТІ» 29.11.2023 року було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, а саме на частку позивача, відповідно до експлікації приміщень будинку, загальна площа приміщень по літ. «А» становить 19,2 кв.м., а житлова – 11,9 кв.м. Частина позивача складається з житлового будинку літ.«А», сараю літ.«Г», літньої кухні літ.«Ж», колодязя літ. «ІІ», огорожі №1 (а.с.13-16).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно сформованої станом на 11.12.2023 року право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано після 2013 року тільки за ОСОБА_1 на 14/100 часток, а до 2013 року реєстрація вкзана: за ОСОБА_2 на 42/100 часток, за ОСОБА_3 – 19/100 часток, за ОСОБА_7 – 14/200, ОСОБА_8 – 14/200 та ОСОБА_4 – 25/100 (а.с.18-19), тобто реєстрація, в тому числ іза колишніми власниками, до 2013 року не була скасована та залишилась в реєстрі. 
З відзиву відповідача ОСОБА_2 вбачається, що вона не оспорює розмір частки позивача, а фактично оспорює технічний паспорт (як зазначено у відзиві висновок) складений ТОВ «Одеське бюро технічної інвентаризації», тому що фактично 14/100 часток позивачки складаються з одного приміщення та санвузла і використовується для надання послуг «Салону красоти». Вважає, що спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Посилаючись на висновок Верховного суду у справі №725/602/18 від 16 квітня 2020 року та постанову ВСУ від 03 квітня 2013 року у справі №6-12цс13, вважає що виділ частки позивача спричинить неспівмірну шкоду господарському призначенню будівлі – житловий будинок.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).
Згідно з ДБН В.2.2-15-2005 "Будинки і споруди. Житлові будинки." у квартирах повинні бути передбачені такі приміщення: житлові кімнати і підсобні приміщення - кухня, передпокій, санвузли, внутрішньоквартирні коридори, вбудовані комори, антресолі, літні приміщення тощо (пункт 2.22).
Площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі повинна бути не меншою 15 кв. м, в інших квартирах - не менше 17 кв. м. Мінімальна площа спальні на одну особу - 10 кв. м, на дві - 14 кв. м. Мінімальна площа кухні в однокімнатній квартирі - 7 кв. м, у дво- та більше кімнатних - 8 кв. м (пункт 2.24).
Як вбачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи №257/24, який складено 02.09.2024 року судовим експертом Сікорською О.А. частка належна позивачу в розмірі 14/100 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 може бути виділена в окрему, самостійну одиницю (окремий об`єкт нерухомості) з присвоєнням окремої поштової адреси, так як частина має окремий вхід/вихід, може самостійно функціонувати (має всі необхідні житлові та підсобні приміщення), 14/100 частин будинку знаходяться в доброму технічному стані, підключена до самостійних інженерних мереж із встановленням лічильників та є фактично відокремлені. До виділу в самостійну одиницю плануються наступні надвірні споруди та приміщення будинку прим.1 – санвузол, площею 2,7 кв.м., прим.2 – коридор, площею 4,6 кв.м., прим.3 – житлова, площею 11,9 кв.м., всього загальна площа – 19,2 кв.м., в тому числі житлова – 11,9 кв.м., з надвірних будівель та споруд: літ. «Г» - сарай, літ. «Ж» - літня кухня. Також на підставі проведеного дослідження експерт зробіла висновок, що виконані роботи з влаштування дверного отвору в житловому приміщенні не завдають шкоди та не впливають на несучу здатність стін та будинку АДРЕСА_1 в цілому (а.с.78-100). З пояснень позивача дверний отвір зроблено замість вікон, окрім цього позивач пояснила, що між власниками вже давно склався певний порядок користування, їй цю частку подарували та власник вже не один раз змінювався, тобто належні їй приміщення вже здавна є ізольованими, виділені їй приміщення повністю відповідають розміру її частки.
Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Згідно з ч.1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Стаття 364 ЦК України передбачає, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Частиною 2 ст. 367 ЦК України визначено, що у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Згідно з п.п.1.2, 2.1, 2.4 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 року №55 поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на час прийняття рішення) державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
Як вбачається зі статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а ст. 16 ЦК України передбачено один із способів такого захисту - визнання права.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п.6, 7, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» №7 від 04.10.1991 року (з подальшими змінами і доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту ст.115 ЦК це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК України ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.
Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
У спорах про поділ житлового будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.
Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу.
Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією.
Верховний Суд України у постанові від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13 дійшов висновок, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).
Крім того, Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року в справі № 6-1443цс16 дійшов висновку висновок, що "виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно".
Враховуючи те, що поділ житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами АДРЕСА_1 є можливим, а також те, що між власниками вже давно склався певний порядок користування, позивачу цю частку подарували та власник вже не один раз змінювався, тобто належні позивачці приміщення вже здавна є ізольованими, виділені їй приміщення повністю відповідають розміру її частки, суд вважає за можливим задовольнити позов ОСОБА_1 та провести поділ житлового будинку за АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.15,16,356,358,364,367 ЦК України, ст.ст.4,10,13,76-81,83,95,206,258,259,263-266,268,272,273,354,355 ЦПК України, суд, – 
УХВАЛИВ: 
Позов ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ частки майна - задовольнити.
Виділити в натурі в окремий об`єкт нерухомості 14/100 часток житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що складає частку житлового будинку АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 , а саме в житловому будинку літ.«А» на плані земельної ділянки по технічному паспорту:
- приміщення №1 коридор – 2,7 кв.м., №2 коридор – 4,6 кв.м., №3 коридор – 11,9 кв.м., загальна площа – 19,2 кв.м., житлова – 11,9 кв.м., а також сарай літ.«Г», літня кухня літ.«Ж», колодязь літ. «ІІ», огорожа №1. 
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. 

Суддя В.А. Раца