Справа № 303/9369/24
Провадження № 2/303/1971/24

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2026 року м. Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Торинець Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (представник - адвокат Мельник Петро Олексійович) до Верхньокоропецької сільської ради Мукачівського району, приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Машіка Олени Миколаївни, ОСОБА_4 (представник - адвокат Маргіта Василь Васильович) про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності, визнання права у спадщині,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися з позовом до Верхньокоропецької сільської ради Мукачівського району, приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Машіка О.М., ОСОБА_4 про скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва, скасування державної реєстрації, який у подальшому уточнили, вказуючи, що 11 листопада 1995 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено шлюб, про що зроблено актовий запис № 8. Від шлюбу у них народилися дві доньки: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Всі були зареєстровані і проживають до теперішнього часу в будинку АДРЕСА_1 . Рішенням виконавчого комітету Верхньокоропецької сільської ради від 30.01.2023 № 1 «Про перейменування адресного номерного знаку» змінено нумерацію будинку АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 . Зазначений будинок було споруджено в 1964 році батьками ОСОБА_5 - ОСОБА_7 та ОСОБА_4 . Земельна ділянка під забудову будинку була виділена з частки земельної ділянки, що належала батьку ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , станом на дату смерті батька ОСОБА_5 було 10 років. ІНФОРМАЦІЯ_4 помер чоловік та батько позивачів ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_5 померла мати чоловіка - ОСОБА_7 . Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_2 . Позивачки звернулися з заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Машіка О.М., від якої їм стало відомо, що 03 квітня 2015 року ОСОБА_7 склала та посвідчила у Станівській сільській раді (після об`єднання громад Верхньокоропецька сільська рада) заповіт, яким заповідала своєму сину ОСОБА_4 все своє майно, в тому числі будинок АДРЕСА_2 . З цієї підстави нотаріусом їм відмовлено у прийнятті заяв про прийняття спадщини. 01.10.2024 року приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Машіка О.М. на ім`я ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину, реєстровий № 2095. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.11.2024 приватним нотаріусом Машіка О.М. за ОСОБА_4 зареєстровано право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_2 на підставі заповіту № 09 від 03.04.2015. Після отримання правовстановлюючого документа відповідач ОСОБА_4 подав заяву, якою скасовано реєстрацію їх місця проживання в спірному будинку, а також звернувся до них з вимогою про його звільнення. Після смерті ОСОБА_7 позивачки отримали з Мукачівського БТІ та ЕО інвентарну справу на домоволодіння з якої стало відомо, що відповідно до рішення виконавчого комітету Станівської сільської ради «Про оформлення права власності на нерухоме майно» № 12 від 21 лютого 2008 року оформлено право власності на житловий будинок та надвірні споруди в АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 , узаконено за нею самовільно збудовану господарську будівлю, Мукачівському ТзОВ «МРБТІ та ЕО» наказано зареєструвати вищезгаданий житловий будинок у державному реєстрі та видати свідоцтво на право власності. Таке рішення виконавчий комітет Станівської сільської ради прийняв всупереч вимогам ст. 16, 17, 18 Закону України «Про власність», так як будинок був побудований ОСОБА_7 разом з її померлим чоловіком. Відповідно він був власником 1/2 його частки. Обов`язкову частку у спадщині після смерті батька отримав ОСОБА_5 , який приходить позивачкам батьком та чоловіком, відповідно вони мають право отримати спадщину після його смерті. Спадкове домоволодіння складається з житлового будинку літ. «А», житловою площею 35,7 кв. м., загальною площею 61,3 кв.м., літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», сараю літ. «Г». сараю літ. «Д», вбиральні літ. «Е», споруди літ. «1-3», господарської будівлі літ. «Ж», колодязю літ. «Н». Враховуючи, що свідоцтво про прийняття спадщини за заповітом отримав ОСОБА_4 на все майно, що належало ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , при цьому вона мала право на 2/3 частки спірного домоволодіння після смерті свого чоловіка, тому захист прав позивачів можливий шляхом внесення відповідних змін до свідоцтва про право на спадщину відповідача, а не визнання недійсним повністю свідоцтва про право на спадщину зареєстрованого в реєстрі № 2095 від 01.10.2024 року. У такому разі будуть поновлені права позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 3 огляду на те, що свідоцтво про право на спадщину видане ОСОБА_4 приватним нотаріусом на підставі заповіту без урахування часток позивачів, державна реєстрація права власності за ОСОБА_4 на спірний будинок за адресою: АДРЕСА_2 (колишня вулиця без назви, будинок АДРЕСА_1 ), про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено запис № 56917660 від 01.10.2024, підлягає скасуванню в частині, оскільки реєстрація цілого будинку за відповідачем порушує права позивачок на спадкове майно. Просили внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, виданого ОСОБА_4 01 жовтня 2024 року приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Машіка О.М. за реєстром № 2095, зазначивши, що частка спадкоємця ОСОБА_4 у спадковому майні - житловому будинку з належними до нього спорудами та прибудовами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , який належав ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , складає 2/3 частини. Державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на житловий будинок з належними до нього спорудами та прибудовами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , номер відомостей про речове право № 56917660 від 01.10.2024, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 3015819821040, в частині 1/1 - скасувати. Внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, виданого ОСОБА_4 , 01 жовтня 2024 року приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Машіка О.М., реєстровий № 2095, зазначивши, що частка спадкоємця ОСОБА_1 у спадковому майні - житловому будинку з належними до нього спорудами та прибудовами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , у спадщині після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , складає 1/9 частку. Внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, виданого ОСОБА_4 , 01 жовтня 2024 року приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Машіка О.М. за реєстром № 2095, зазначивши, що частка спадкоємця ОСОБА_2 у спадковому майні - житловому будинку з належними до нього спорудами та прибудовами. який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , у спадщині після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , складає 1/9 частку. Внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, виданого ОСОБА_4 , 01 жовтня 2024 року приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Машіка О.М. за реєстром № 2095, зазначивши, що частка спадкоємця ОСОБА_3 у спадковому майні - житловому будинку з належними до нього спорудами та прибудовами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , у спадщині після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , складає 1/9 частку.
Відповідачем ОСОБА_4 подано відзив на позовну заяву у якому він зазначив, що будинок АДРЕСА_2 був збудований подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_7 . Згідно записів у погосподарській книзі домоволодіння складалося з житлового будинку 1964 року забудови, хліву 1971 року забудови, свиного хліву 1967 року забудови, дроварні 1971 року забудови, які знаходилися на земельній ділянці площею 0.25 га. На день смерті ОСОБА_4 з ним проживали дружина та двоє малолітніх синів ОСОБА_4 (1969 року народження), ОСОБА_5 (1964 року народження). У подальшому ОСОБА_7 , власними силами самочинно збудувала літню кухню та інші господарські будівлі, які узаконені рішенням виконавчого комітету Станівської сільської ради № 12 від 21 лютого 2008 року і як випливає з технічного паспорту станом на 2008 рік домоволодіння складалося з житлового будинку А, літньої кухні Б, трьох сараїв (колишні хліви і дроварня) В, Г, Д, вбиральні Е, господарської будівлі K, колодязю Н. Отже до майна, збудованого у шлюбі добавилося новозбудоване - літня кухня, ті господарські споруди, які стали одноосібною власністю ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_7 померла, тому він після прийняття спадщини на підставі заповіту став єдиним власником указаного будинку і трьох сараїв, літньої кухні і господарських споруд. 3 урахуванням наведеного є безпідставною вимога про скасування в цілому рішення виконавчого комітету Станівської сільської ради № 12 від 21 лютого 2008 року, оскільки воно не заперечується в частин власності за ним будинку і трьох сараїв, не спростовує право власності на самочинно збудовані літню кухню та інші господарські споруди. Аналогічно є безпідставною вимога про скасування в цілому свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 01.10.2024 та зареєстрованого в реєстрі за № 2095, посвідченого приватним нотаріусом Машіка О.М., оскільки воно визнається позивачами в частині визнання права власності на збудовані спадкодавцем літню кухню, та інші господарські споруди. Також визнається позивачами частково в частини спадщини, що належала його матері (як своїй, так і успадкований за чоловіком) на будинок та три сараї. Вимога про скасування ресстрадійного запису є неналежним способом захисту, оскільки не усуває порушене право позивачів. Вважає, що визнання недійними в цілому свідоцтва про прийняття спадщини, та рішення № 12 від 21 лютого 2008 року виконавчого комітету Станівської сільської ради є неналежним способом захисту. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю (а.с. 94-97).
Позивачами подано відповідь на відзив у якому вони заперечують будівництво літньої кухні власними силами ОСОБА_7 після смерті її чоловіка. Спадкове домоволодіння в якому вони постійно проживають складається з житлового будинку літ. «А» житловою площею 35.7 кв. м., загальною площею 61,3 кв.м., літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», сараю літ. «Г», сараю під літ. «Д», вбиральні літ. «E», споруди літ. «1-3», господарської будівлі літ. «Ж», колодязю літ. «Н», які побудовані в 1964 році, про що зазначено в технічній документації та в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 402152378 від 04.11.2024. Документів, які спростовують їх будівництво у зазначений період ОСОБА_4 не надав. Вони звернулися з вимогами щодо правових підстав виникнення права власності на спірне домоволодіння у спадкодавця ОСОБА_4 відповідно до законодавства, яке діяло на момент його будівництва. Вони , як спадкоємці за померлим чоловіком та батьком ОСОБА_5 , який прийняв спадщину за померлим батьком ОСОБА_4 , що був забудовником зазначеного домоволодіння, мають право на успадкування майнових прав і обов`язків забудовника. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на час вчинення реєстраційної дії), державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідченні в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Згідно зі ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно з роз`яснень, викладених у п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду. Просили відхилити відзив, що поданий відповідачем ОСОБА_4 . 
Ухвалою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.11.2024 позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Верхньокоропецької сільської ради Мукачівського району, приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Машіка О.М., ОСОБА_4 про скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва, скасування державної реєстрації залишено без руху. Повідомлено позивачів про необхідність усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.12.2024 відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Верхньокоропецької сільської ради Мукачівського району, приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Машіка О.М., ОСОБА_4 про скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва, скасування державної реєстрації. Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.
Позивачки та їх представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивачів подав до суду заяву про розгляд справи в їх відсутності.
Відповідач ОСОБА_4 та його представник у судове засідання не з`явилися без поважних причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник відповідача Верхньокоропецької сільської ради в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. 
Приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Машіка О.М. у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.  
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 01.02.1963 укладено шлюб, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено актовий запис за № 5. Факт укладення шлюбу підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_1 (а.с. 53).
Згідно з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .
ІНФОРМАЦІЯ_8 помер ОСОБА_4 , про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено актову запис за № 12. На підтвердження факту смерті Станівською сільрадою Мукачівського району Закарпатської області 26.11.1974 видано свідоцтво про смерть, серія НОМЕР_2 (а.с. 33). 
11.11.1995 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про шлюб зроблено актовий запис за № 8. На підтвердження факту укладення шлюбу Новоселицькою сільською радою 11.11.1995 видано свідоцтво про укладення шлюбу, серія НОМЕР_3 (а.с. 54). 
Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 від 16.06.1999, виданого виконкомом Яблунівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .
Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 від 16.05.2006, виданого виконкомом Станівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .
Згідно з будинковою книгою на будинковолодіння АДРЕСА_1 в будинку зареєстровані ОСОБА_7 (голова), ОСОБА_9 (син), ОСОБА_1 (невістка), ОСОБА_2 (онука) (а.с. 12-13).
За довідкою № 190/3 від 16.02.2005 за будинковолодінням АДРЕСА_1 рахується житлової площі 35,7 кв.м., загальної площі - 61,3 кв.м. (а.с. 12).
Позивачками надано копію інвентарної справи № 366 на будинок АДРЕСА_1 , у якій міститься інформація щодо технічного стану житлового будинку, господарських будівель та споруд станом на 1989 та 2008 роки (а.с. 14-17).
ІНФОРМАЦІЯ_9 помер ОСОБА_5 , про що в книзі реєстрації смертей зроблено актовий запис № 15. На підтвердження факту смерті виконкомом Станівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області видано свідоцтво про смерть, серія НОМЕР_6 (а.с. 34).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 є спадкоємицею майна ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 . Спадкове майно на яке видано свідоцтво складається з грошових заощаджень (а.с. 55). 
Рішенням Станівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області від 12.02.2008 № 12 «Про оформлення права власності на нерухоме майно» на житловий будинок та надвірні споруди в АДРЕСА_1 , оформлено право власності за ОСОБА_7 . Пунктом 2 рішення узаконено самовільно збудовану господарську будівлю (а.с. 19).
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.03.2008 власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_7 . Об`єкт нерухомості загальною площею 61.3 кв.м., житловою площею 35,7 кв.м., рік побудови 1964, складається з житлового будинку А; літньої кухні Б; сараю В; сараю Г; сараю Д; вбиральні Е; споруди 1,3; господарської будівлі Ж; колодязю Н (а.с. 19).
03.04.2015 ОСОБА_7 складено заповіт відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті їй буде належати, і на що вона за законом матиме право, вона заповіла сину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 . Заповіт посвідчено Губар Д.А., секретарем виконкому Станівської сільської ради, зареєстровано в реєстрі за № 09 (а.с. 11).
Згідно з витягом 40124442 від 10.04.2015 в Спадковому реєстрі зареєстровано заповіт, складений ОСОБА_7 , посвідчений Станівською сільською радою Мукачівського району (а.с. 11).
11.06.2022 між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 укладено шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 342. На підтвердження факту шлюбу відділом ДРАЦС у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) видано свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_7 (а.с. 29).
Рішенням виконавчого комітету Верхньокоропецької сільської ради № 01 від 30.01.2023 «Про перейменування адресного номерного знаку» індивідуальне домоволодіння на земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 яке є в користування ОСОБА_1 перейменовано на: АДРЕСА_2 (а.с. 37). 
ІНФОРМАЦІЯ_11 померла ОСОБА_7 , про що складено актовий запис № 16. На підтвердження факту смерті виконавчим комітетом Верхньокоропецької сільської ради Мукачівського району видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_8 (а.с. 35).
Згідно з витягами з Реєстру територіальної громади ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_12 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 24). 
У довідці від 30.05.2024 № 26, виданої Станівським старостинським округом Верхньокоропецької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, у будинку АДРЕСА_2 , згідно даних погосподарської книги № 3 на 2016-2023 роки, станом на день смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , були зареєстровані ОСОБА_7 , ОСОБА_1 (невістка), ОСОБА_3 (онука), ОСОБА_2 (онука) (а.с. 28).  
24.06.2024 ОСОБА_3 подала приватному нотаріусу Мукачівського районного нотаріального округу заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 9).
24.06.2024 ОСОБА_2 подала приватному нотаріусу Мукачівського районного нотаріального округу заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 10). 
17.10.2024 приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Машіка О.М. на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , на їх заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 , надано інформацію по спадковій справі у якій зазначено, що, на підставі заповіту, посвідченого 03.04.2015 секретарем виконкому Станівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, зареєстрованого в реєстрі за № 09 спадщину прийняв ОСОБА_4 . Спадкоємцю видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з належними до нього спорудами та прибудовами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та 01 жовтня 2024 року за ним було зареєстровано право власності на вищевказаний житловий будинок з належними до нього спорудами та прибудовами в Державному реєстрі речових прав (а.с. 8).
01.10.2024 на ім`я ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 , спадкова справа № 26/2024, зареєстровано в реєстрі за № 2095. Спадщина на яку видано свідоцтво складається з: цілого житлового будинку, з належними до нього спорудами та прибудовами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Цей житловий будинок належить ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане Виконавчим комітетом Станівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області 21.03.2008 на підставі рішення Станівської сільської ради від 21.02.2008, № 12 та зареєстровано в ТОВ «Мукачівське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 21.03.2008, в книзі - 1, номер запису - 366, реєстраційний номер - 22589092. До житлового будинку належать такі споруди та прибудови: літ. Б - літня кухня, літ. В - сарай, літ. Г - сарай, літ. Д - сарай, літ. Е - вбиральня, № 1,3 - споруди, літ. Ж - господарська будівля, літ. Н - колодязь (а.с. 56).
Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав 01.10.2024 право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 2095, виданого 01.10.2024. Складові частини об`єкта нерухомості у Державному реєстрі речових прав відповідають переліченим у свідоцтві про право на спадщину (а.с. 57).
При визначенні об`єму та року створення спірного нерухомого майна суд виходить з відомостей, зазначених у правовстановлюючому документі, а саме у свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 21.03.2008, яке видано на ім`я ОСОБА_7 , згідно з яким домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61.3 кв.м., житловою площею 35,7 кв.м., рік побудови 1964, складається з житлового будинку А; літньої кухні Б; сараю В; сараю Г; сараю Д; вбиральні Е; споруди 1,3; господарської будівлі Ж; колодязю Н (а.с. 19). Зазначене свідоцтво не скасовано та в цій частині не змінено.
Відповідно до ст. 119 ЦК України (в редакціях 1963 року) коли учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягають відповідній зміні. 
Отже підставою для зміни часток співвласників є збільшення корисної (житлової) площі.
Зазначене визначається і положеннями ст. 131, 132 ЦК України (в редакції 1963 року) відповідно до яких складовою частиною речі є все те, що не може бути відділене від неї без пошкодження і істотного знецінення речі, при переході права на річ складові частини її не підлягають відділенню; приналежністю є річ, призначена служити головній речі і зв`язана з нею спільним господарським призначенням. Приналежність наслідує долю головної речі, якщо в договорі або в законі не встановлено інше. 
З урахуванням зазначеного будівництво господарських будівель та споруд не змінює розмір часток співвласників у праві власності на житловий будинок. 
Станом на 1964 рік (рік будівництва подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_7 будинку) спірні правовідносини були врегульовані Кодексом законів про родину, опіку, шлюб та акти громадянського стану УРСР 1926 року відповідно до ст. 125 якого майно, набуте подружжям роботою в період зареєстрованого шлюбу, вважається таким, що належить обом членам подружжя на засадах спільної власності. Розмір частини, яка належить кожному з подружжя в разі спору, визначається судом. Інше майно становить окрему власність кожного з подружжя.
Відповідно до ст. 112 ЦК України (в редакції 1963 року) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). 
З урахуванням викладеного будинок АДРЕСА_1 належав на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .
Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця, рівність часток подружжя презюмується.
Реєстрація права власності на весь об`єкт нерухомого майна на одного з подружжя, а саме у 2008 році на ОСОБА_7 , не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається спільною сумісною власністю, подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .
До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28.09.2022 по справі №564/3286/19.
Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04.11.2024 у справі № 504/3606/14-ц у якій зазначено, що державна реєстрація спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі.
Відповідно до частини першої статті 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.
Як встановлено судом ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , отже спадкування відбувається за положеннями ЦК України в редакції 1963 року.
Відповідно до ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 1/2 частину спірного житлового будинку.
Статтею 529 ЦК України (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. 
Згідно з статтею 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. 
Сторонами не оспорюється, що спадкоємцями першої черги у рівних частках після смерті ОСОБА_4 були дружина ОСОБА_7 та діти померлого ОСОБА_5 і ОСОБА_4 . 
Крім того, місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів (ст. 17 ЦК України в редакції 1963 року). 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_13 станом на дату смерті батька виповнилось відповідно 10 та 5 років, отже місцем їх проживання є місце проживання батьків, а відповідно вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.
З урахуванням викладеного ОСОБА_5 фактично прийняв спадщину у вигляді 1/6 частки спірного житлового будинку.
ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_5 помер, відповідно правовідносини щодо спадкування майна, що йому належало регулюється ЦК України у редакції 2024 року.
За частиною 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України).
Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України).
Відповідно до ч. 1-5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
З урахуванням положень ст. ст. 1261, 1268 ЦК України спадкоємцями першої черги які прийняли спадщину в рівних частках, тобто по 1/24 кожна (1/6:4), після ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 є дружина померлого ОСОБА_1 , діти померлого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , мати померлого ОСОБА_7 .
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя статті 1223 ЦК України).
Відповідно до положень частин першої, другої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.
Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.
У статті 1300 ЦК України встановлено, що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.
Згідно зі статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Звертаючись до суду з позовом позивачки посилалися на неврахування їх прав при видачі відповідачу ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його матері ОСОБА_7 , у зв`язку з чим заявили вимогу про внесення відповідних змін до свідоцтва.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04.11.2024 у справі № 504/3606/14-ц виснував, що підстави внесення змін до свідоцтва не пов`язані з протиправною поведінкою (це можуть бути, зокрема, обставини які існували, але не були відомі усім учасникам спадкових відносин або ж виникли тільки після видачі свідоцтва про право на спадщину). Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину можливе як згідно з рішенням суду, так і за згодою усіх спадкоємців, які прийняли спадщину, натомість визнання свідоцтва недійсним допускається тільки за підставі рішення суду. 
У ЦК України не визначено підстав внесення змін до свідоцтва про право на спадщину. До них, зокрема, можливо віднести: прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України); прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, однак якому судом визначено додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України); виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину (частини третя та четверта статті 1268 ЦК України), але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати; виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, зокрема змінився розмір обов`язкової частки у спадщині (стаття 1241 ЦК України); зменшення розміру частки спадкоємця у спадщині за рішенням суду (наприклад, частина перша статті 1241 ЦК України).
Виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину, але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати; виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, є підставою для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, а не визнання його недійсним.
Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 758/5329/15 (провадження № 61-18376св18).
При вирішенні спору про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину суд визначає частки кожного із спадкоємців. На підставі рішення суду нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину (частина третя статті 1300 ЦК України).
Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину застосовується за умови наявності у спадкоємця, якому воно видане, права на спадкування, однак в іншому розмірі, з огляду на невраховані права на спадщину інших спадкоємців. Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину можливе як на підставі рішення суду, так і за згодою усіх спадкоємців, які прийняли спадщину.
Виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину, але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати, виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, є підставою для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, а не визнання його недійсним.
У постанові КЦС ВС від 11 вересня 2024 року у справі № 604/946/20 зазначено, що після смерті одного з подружжя відкривається спадщина тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно, частка іншого з подружжя в об`єкті, який є спільним сумісним майном, не входить до складу спадщини. Той із подружжя, хто є живим, реалізуючи свої права як спадкоємець, має право подати заяву про прийняття спадщини (чи відмову в її прийнятті), а також заяву про видачу свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя. Звернення до нотаріуса з відповідною заявою про видачу свідоцтва є правом, а не обов`язком другого з подружжя. Заява одного з подружжя, хто є живим, про те, що він не претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки майно - це особиста приватна власність спадкодавця, підтверджує правовий статус майна померлого як його особистого майна. Неподання такої заяви можна розцінити як визнання іншим із подружжя належності майна особисто спадкодавцю, оскільки набуття майна в період шлюбу не виключає можливість віднесення такого майна до роздільного майна подружжя.
Суд звертає увагу на наступне.
У свідоцтві про одруження відомості про дружину зазначено наступним чином: ОСОБА_13 , 1940 року народження, уродженка с. Станове Мукачівського району Закарпатської області (а.с. 53). 
У витягу з погосподарської книги прізвище ім`я по батькові голови сім`ї зазначено « ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_14 ». Склад сім`ї: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_12 (син), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_13 (син) (а.с. 98-99). 
У будинковій книзі в графі прізвище, ім`я, по батькові, місце народження зазначено: ОСОБА_7 (по батькові дописано іншим почерком), ІНФОРМАЦІЯ_14 , с. Станово Мукачівського району (а.с. 12-13). У довідці, що міститься у будинковій книзі вказано, що її видано ОСОБА_7 , інвентарна справа щодо будинку АДРЕСА_1 виготовлена на ім`я ОСОБА_7 .  
На титульній сторінці інвентарної справи № 366 данні власника написано на російській мові наступним чином: « ОСОБА_14 » по батькові перекреслено, написано « ОСОБА_15 » (а.с. 14-17).
У виготовлених пізніше документах: рішенні виконкому № 12 від 21.02.2008 (а.с. 19), свідоцтві про право власності на нерухоме майно (а.с. 19), заповіті (а.с. 11), свідоцтві про смерть (а.с. 35) по батькові ОСОБА_16 зазначено як ОСОБА_15 .
Отже, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів можливо встановити, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , яка народилась в селі Станове Мукачівського району Закарпатської області, померла ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , уродженка с. Станове Мукачівського району Закарпатської області є однією і тією же особою. 
Ураховуючи неспростування сторонами факту належності спірного нерухомого майна подружжю ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності, частка у праві спільної власності ОСОБА_7 , яка увійшла до складу спадщини, відкритої після її смерті, становила 17/24 частини, з яких 1/2 - частка дружини у спільній сумісній власності, 1/6 - частка прийнята у спадщину після смерті чоловіка, 1/24 - частка прийнята у спадщину після смерті сина ОСОБА_2 .
Отже за таких обставин наявні підстави для часткового задоволення позову та внесення змін до свідоцтва про право на спадщину. 
Щодо вимог про скасування державної реєстрації слід зазначити наступне.
Згідно з частиною третьою статті 26 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Належним способом захисту порушеного права позивачів реєстрацією права власності на вісь спадковий будинок за відповідачем є позов про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки рішення суду про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.
Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для відновлення їх права (пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц).
Задоволення позову про скасування або внесення змін до правовстановлюючого документу на підставі якого було здійснено реєстрацію права власності є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц.
З огляду на викладене вимоги про скасування за ОСОБА_4 державної реєстрації права власності на житловий будинок з належними до нього спорудами та прибудовами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , задоволенню не підлягають.
Вимоги про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації до Верхньокоропецької сільської ради Мукачівського району, приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Машіка О.М. у позовній заяві не конкретизовані. Позивачами не зазначено яке саме право було порушено цими особами, не наведено фактичних обставин порушення та не сформульовано вимог до них. 
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача. 
Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. 
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Суд вважає необхідним зазначити, що нотаріус може бути відповідачем лише у разі оскарження відмови від вчинення нотаріальної дії або процедури її вчинення, а не внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за заповітом. ВС неодноразово виснував, що особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтереси порушені нотаріальною дією, вправі звернутися до суду з відповідним самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, внесення до нього змін, але не до нотаріуса, а до інших суб`єктів спірних матеріальних правовідносин, з приводу яких виник спір. У даному випадку належним відповідачем буде особа якій видано свідоцтво про право на спадщину, тобто ОСОБА_4 . З огляду на зазначене вимоги про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину заявлені до приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Машіка О.М. задоволенню не підлягають.
Спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. 
Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі.
Державний реєстратор зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, чи не був залучений.
Подібні за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018року в справі № 823/2042/16, від 01 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17, від 06 березня 2025 року у справі № 755/14995/18.
Враховуючи, що спір щодо державної реєстрації права власності на будинок у позивачів виник зі спадкоємцем за заповітом ОСОБА_4 щодо порушення їх права власності на це нерухоме майно вимоги до приватного нотаріуса про скасування державної реєстрації задоволенню не підлягають, оскільки вона є неналежним відповідачем за ними. 
Так саме і Верхньокоропецька сільська рада Мукачівського району не є суб`єктом правовідносин зі спадкування, оскільки спадщину прийняв ОСОБА_4 , тому вона є неналежним відповідачем, отже вимоги до даної юридичної особи задоволенню не підлягають.
Необґрунтованими є посилання відповідача ОСОБА_4 на пропуск позивачами строку позовної давності при зверненні до суду із позовом у справі.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 (провадження № 61-9916сво21) зазначено, що факт видачі спадкоємцю свідоцтва про право власності в порядку спадкування на спадкове майно, право на яке має інший спадкоємець, або видача свідоцтва особі, яка не має прав на спадщину, доводить порушення прав та інтересів особи і саме тому перебіг позовної давності необхідно пов`язувати із фактом видачі свідоцтва про право на спадщину другому із спадкоємців (чи особі, яка не є спадкоємцем), а в разі якщо особа, права та інтереси якої порушені видачею такого свідоцтва, доведе, що про існування такого свідоцтва, яким порушуються його права, йому стало відомо пізніше, то перебіг позовної давності варто пов`язувати саме з таким моментом.
Враховуючи, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом видано ОСОБА_4 01.10.2024 року, відсутні підстави для висновку про пропуск позивачками позовної давності при зверненні до суду з позовом про внесення змін до нього.
Згідно з положеннями частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, у разі відмови - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням того, що позовні вимоги задоволені частково, понесені позивачками витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.
За першим позовом, який складався з трьох самостійних позовних вимог (скасування рішення виконавчого комітету Станіславської сільської ради, визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, скасування державної реєстрації) позивачками сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн (а.с. 38) та 2422,40 грн (а.с. 59) кожною. Під час розгляду справи було подано позов у якому змінено предмет позову, та який складається з двох вимог (внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за заповітом та скасування державної реєстрації). Отже переплачений судовий збір може бути повернутий позивачкам у встановленому ЗУ «Про судовий збір» порядку. У результаті розгляду справи в задоволенні вимог про скасування державної реєстрації відмовлено, отже судовий збір за цими вимогами стягненню з відповідача не підлягає. За вимогами про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за заповітом позовні вимоги задоволені частково. З урахуванням зазначеного з відповідача на користь кожної позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 823,20 грн.
Керуючись ст. 78, 81, 89, 141, 259, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, ст. 125 Кодексом законів про родину, опіку, шлюб та акти громадянського стану УРСР 1926 року, ст. 17, 112, 119, 131, 132, 524, 529, 549 ЦК України 1963 року, ст. 1216-1218, 1220, 1222, 1220, 1267, 1268, 1296, 1300-1301 ЦК України, ст. 71 ЗУ «Про нотаріат», ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_10 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_11 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) до Верхньокоропецької сільської ради Мукачівського району (ЄДРПОУ 04350263, 89660, Закарпатська область, Мукачівський район с. Верхній Коропець, вул. Шенборна, 16), приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Машіка Олени Миколаївни (89670, Закарпатська область, м, Мукачево, вул. Береша Андрія, 3, приміщення 1), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_12 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 ), про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності, задовольнити частково.
Внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, виданого ОСОБА_4 01 жовтня 2024 року приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Машіка Оленою Миколаївною, реєстровий № 2095, зазначивши, що частка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , у спадщині після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 складає 17/24.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судовий збір у розмірі по 823,20 грн кожній. 
У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя