Справа № 728/1526/25 	Головуючий у І інстанції  ОСОБА_1  	
Провадження № 11-кп/4823/381/26 	  	
Категорія - ч.1 ст. 122 КК України.  	Доповідач         ОСОБА_2  	

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-судді	ОСОБА_2  	

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
секретаря судового засідання ОСОБА_5 

за участю сторін кримінального провадження
обвинуваченого ОСОБА_6 
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 
прокурора ОСОБА_8  

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно дистанційно, в режимі відеоконференції з через Бахмацький районний суд Чернігівської області з обвинуваченим та його захисником, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12025270390000143 від 01 травня 2025 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні – прокурора Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 05 лютого 2026 року, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Гайворон Бахмацького району Чернігівської області, пенсіонера, неодруженого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , не судимого в силу положень ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, 

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч.1 ст. 122 КК України до покарання у виді трьох років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнений від покарання з іспитовим строком на два роки та покладенням обов`язків, відповідно до положень ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 854 грн. 00 коп. матеріальної шкоди та 9 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, а також 4 000 грн. у рахунок відшкодування понесених витрат на надання правової допомоги.

Як установив суд 28 квітня 2025 року, близько 12 год. 00 хв., перебуваючи на полі поблизу вул. Польової, що знаходиться в с. Тиниця, Ніжинського району Чернігівської області, ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно схопив правою рукою за карман з лівої сторони потерпілого ОСОБА_10 та один раз задав удару своєю головою об голову ОСОБА_10 , від чого останній упав.
Після чого обвинувачений ОСОБА_6 сів на живіт та бив кулаками в лице, по лобу, щоках, носу та в область грудей – загалом завдав приблизно 5-8 ударів ОСОБА_10 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження в області голови у вигляді гематом повік очей, саден лоба, носа та виличних ділянок обличчя, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, в області тулуба - у вигляді закритих переломів 3-5 ребер без зміщення уламків, які відповідно до висновку експерта відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою розладу здоров`я, строком на 21 день.
Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч.1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 та кваліфікацію його дій, просить вирок суду в частині призначеного покарання, скасувати, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним за ч.1 ст. 122 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку 2 (два) роки та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України.
Мотивує тим, що відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України, обмеження волі не застосовуються, зокрема, до осіб, що досягли пенсійного віку.
Згідно ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в Україні пенсійний вік становить 60 років. 
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час вчинення кримінального правопорушення та постановлення вироку минуло 70 років, що підтверджується копією паспорта громадянина України, відповідно йому за санкцією частини статті могло бути призначене покарання тільки у виді позбавлення волі.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 є пенсіонером, йому виповнилось більше 60 років, він не працює, а також зважаючи на обставини вчиненого злочину, кількість нанесених обвинуваченим потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, дані про характеристику потерпілого – особа похилого віку, 1957 року народження, застосування більш м`якого покарання, ніж позбавлення волі, є неможливим зважаючи на положення Загальної частини КК України. 
Водночас сторона обвинувачення вважає, що виправлення поведінки ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства за умови вжиття відносно нього заходів виховного характеру. 

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які не заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора та просили з огляду на те, що було обмеження волі, а прокурор просить позбавлення волі знизити строк покарання до 2 років, іспитовий строк до одного року, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, призначити покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на один рік.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено та кваліфікація його дій відповідають фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими, в апеляції не оспорюються, тому відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, судом апеляційної інстанції не перевіряються.
За правилами ст. 65 КК України, суд, призначаючи покарання, зобов`язаний виходити із санкції норми Особливої частини КК, яка передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Санкцією ч.1 ст. 122 КК України передбачено три види покарання: виправні роботи, обмеження волі та позбавлення волі.
Відповідно положень ст. 57 КК України виправні роботи не застосовуються до осіб, що досягли пенсійного віку. Частина 3 ст. 61 КК України виключає застосування покарання у виді обмеження волі до осіб, які досягли пенсійного віку.
Отже за санкцією частини статті, відповідно до положень Загальної частини Кримінального Кодексу України, обвинуваченому ОСОБА_6 , якому виповнився 71 рік, може бути призначене покарання тільки у виді позбавлення волі.
За таких обставин, суд першої інстанції необґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі строком на три роки, тим самим застосував кримінальний закон, який не підлягає застосуванню.
Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 407 КПК України апеляційний суд за наслідками апеляційного розгляду вправі скасувати вирок повністю або частково та ухвалити новий вирок.
Згідно з вимогами п. 4 ч.1 ст. 409 КПК України, підставою скасування судового рішення при розгляді справи в апеляційній інстанції є неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а згідно вимог п. 2 ч.1 ст. 420 КК України апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції та постановляє свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Суд апеляційної інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, бере до уваги, обставини вчинення кримінального правопорушення, що за ступенем суспільної небезпечності воно відноситься до нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, відсутність негативних характеристик за місцем проживання, в той же час і відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, а тому колегія суддів вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції інкримінованої статті, у виді 3 трьох років позбавлення волі та звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням враховуючи його вік, а також висновки досудової доповіді органу пробації про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства, та наявної позиції сторони обвинувачення щодо можливості призначення особі умовного покарання, проте з урахуванням похилого віку з іспитовим строком на один рік, а не на два роки, як просив прокурор.
Таке покарання, на думку колегії суддів, буде відповідати як загальним правилам призначення покарання так і принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 420, 532 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні – прокурора Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 05 лютого 2026 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

ОСОБА_6 за ч.1 ст. 122 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набуває законної сили негайно після проголошення і може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення. 

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13