ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року	Львів	Справа № 951/819/25 пров. № А/857/3441/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді Кузьмича С. М.,
суддів Курилець А.Р., Мікула О.І.,
за участю секретаря Єршової Ю.С.,
представниці апелянта Мартищук Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2025 року (ухвалене головуючим – суддею Лавренюк О.М. о 17 год. 24 хв. у селищі Козова, повне судове рішення складено 22 грудня 2025 року) у справі № 951/819/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6179069 від 18.11.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), а справу про адміністративне правопорушення закрити.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що обставини, які відображені у даній постанові, не відповідають фактичним обставинам та не підтверджені належними доказами. Зазначає, що після зупинки автомобіля позивач пояснив працівникам поліції, що перед виїздом транспортного засобу перевірив роботу світлових приладів, включно з підсвіткою заднього державного номерного знака і все працювало. Так як підсвітка номерного знака розташована позаду автомобіля, не має контрольних індикаторів на панелі приладів, не подає звукових або світлових сигналів про вихід з ладу, а тому він об`єктивно не міг контролювати її роботу під час руху транспортного засобу. Вважає, що матеріали справи свідчать про технічну несправність, яка може виникнути раптово і без вини водія.
Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 22.12.2025 в задоволенні позову відмовлено.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121-3 КУпАП підтверджується відеоматеріалами.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та в прийняти нове, яким задовольнити позов.
Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що відеозапис, на який послався суд як на ключовий доказ, не містить фіксації моменту виявлення правопорушення у зазначеному в постанові місці. З наданого диску неможливо встановити, що подія, яка стала підставою для винесення постанови, відбулася саме на вул. Дорошенка, 1, а не в іншому місці чи за інших обставин. Суд обмежився загальним посиланням на наявність відео, не проаналізувавши, які саме юридично значимі обставини ним підтверджуються.
Крім того, з відеозапису об`єктивно неможливо зробити однозначний висновок про відсутність підсвітки номерного знака.
Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Представниця апелянта в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу та надала пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.
Відповідач, в судове засідання на виклик суду не з`явився, явку уповноваженої особи не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, представницю апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що 18.11.2025 поліцейським СПД №1 (смт. Козова) відділу поліції №1 (м. Бережани) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області капралом поліції Вороною Богданом Михайловичем винесено постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6179069 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 121-3 КУпАП, якою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190 гривень.
Вказаною постановою серії ЕНА №6179069 від 18.11.2025 по справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 грн.
Зі змісту постанови вбачається, що 18.11.2025 о 18:44 год. в селищі Козова по вул. Дорошенка, 1, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2105, державний номерний знак НОМЕР_1 , з номерним знаком, який неосвітлений в темну пору доби, чим порушив пункту 2.9 (в) Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП (а.с. 6-8).
Позивач вважаючи оскаржену постанову незаконною, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
За правилами ч. 5 ст. 160 КАС України право оскаржити рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають особи, права, свободи та інтереси яких відповідні рішення, дії чи бездіяльність порушують.
Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР України) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до підпункту «в» пункту 2.9 Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом, зокрема, з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.
Відповідальність за ч. 1 ст.121-3 КУпАП настає у разі керування або експлуатації транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу, або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у невстановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.
Відтак згідно наведеного вище колегія суддів встановила, що передбачена відповідальність за керування або експлуатацію транспортного засобу з неосвітленим номерним знаком.
Статтею 9 КУпАП закріплено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Відповідно до ст. 14-1 КУпАП до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису, притягаються власники (співвласники) транспортних засобів.
Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 279-8 цього Кодексу.
В силу положень ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
Згідно з ч. 1 ст. 75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч.1, 2 ст.76 КАС України передбачає, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Відповідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що на підтвердження правомірності винесеної постанови відповідач надав відеозаписи.

Так, з дослідженого відео з відеореєстратора службового автомобіля поліції видно рух автомобіля ВАЗ 2105, державний номерний знак НОМЕР_2 , з неосвітленим номерним знаком в темну пору доби (час на відео 18 год. 46 хв. 34 с., назва відеофайлу «ЕНА 6179069.»).

Крім цього, з відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що після зупинки транспортного засобу позивач не заперечує того факту, що він керував транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком (назва відеофайлу «export-14rhh»).

Щодо доводів позивача на відео про те, що перед виїздом номер освітлювався, а несправність трапилась під час руху, то суд першої інстанції правильно звернув увагу, що санкція частини першої статті 121-3 КУпАП передбачає відповідальність за керування або експлуатацію транспортного засобу з неосвітленим номерним знаком незалежно від того, за яких обставин стався даний факт.

Посилання позивача на те, що технічний стан автомобіля був перевірений позивачем перед початком руху, суд оцінює критично, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цих обставин ОСОБА_1 не надано.

Також суд вважає помилковими твердження представника позивача про те, що відповідальність за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП настає лише у випадку умисних дій особи, оскільки аналіз положень ч. 1 цієї статті дає можливість стверджувати, що вина у даному адміністративному правопорушенні може бути виражена як у формі умислу, так і у формі необережності.

Крім цього суд правильно врахував, що відеоматеріалами підтверджується, що поліцейським були роз`яснені позивачу його права та обов`язки згідно вимог КУпАП, при цьому жодних клопотань (в тому числі щодо використання права на правову допомогу) ним заявлено не було.

Щодо доводів представника позивача про необхідність врахування при вирішенні цього спору, зокрема, правової позиції Другого апеляційного адміністративного суду, висловленої у постанові від 23.02.2022 у справі №626/3280/21, за якою водій не несе адміністративну відповідальність, якщо технічна несправність автомобіля виникла вже під час руху, а поліцією не буде доведено належними доказами, що водій знав про несправність до його зупинки, суд зазначає, що в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд вважає, що позивачем до адміністративного позову не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Незгода позивача з фактом його притягнення до адміністративної відповідальні за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, не є достатньою підставою для скасування постанови та звільнення особи від адміністративної відповідальності. Мотиви позивача вказують, що обраний ним спосіб захисту є для уникнення відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Враховуючи наведене вище, відповідач діяв виключно на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а оскаржувана постанова винесена з дотриманням всіх вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2025 року у справі № 951/819/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 18 березня 2026 року