ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний номер справи: 766/11916/25
Номер провадження: 22-ц/819/318/26
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2026 року м. Херсон
Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого Приходько Л. А.,
суддів: Базіль Л.В.,
Радченка С.В.,
секретар Андреєва В.В.,
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Херсоні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 грудня 2025 року, у складі головуючого судді Майдан С.І., 

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ТОВ «Українські фінансові операції» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 07.03.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 було укладено Договір № 4451090 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором та погодили умови договору. 
Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало йому кредит в сумі 15 000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану Банком АТ КБ «ПриватБанк». Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов. Відповідно до п. 4.1. Договору, сторони домовилися, що повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, крім випадку, визначеного в п.4.3. Договору. 
За даними поденного Розрахунку заборгованості за Договором № 4451090 від 07березня 2024 року у період з 07 березня 2024 року по 25 листопада 2024 року включно Первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами в загальній сумі 77 997,76 грн. 
Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 25 листопада 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі Договору факторингу № 25/11/2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські Фінансові Операції» набуло право грошової вимоги до відповідача. До позивача, відповідно до укладеного Договору факторингу від 25 листопада 2024 року №25/11/2024 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором № 4451090 від 07 березня 2024 року у загальному розмірі 100 497,75 грн, з якої: заборгованість за тілом кредиту – 14 999,99 грн, заборгованість за процентами – 77 997,76 грн та заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам - у розмірі 7500 грн. 
Крім того, в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Українські Фінансові операції» з дати факторингу 26 листопада 2024 року донараховано відсотки за (96 календарних днів) у загальному розмірі 35 999,976 грн (14999,99 грн * 2,5 % = 374,99975 грн* 96 календарних дні = 3 5999,976 грн.).
На підставі наведеного позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 128 997,73 грн, яка складається з: суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) – 14 999,99 грн, суми заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором – 77 997,76 грн, суми заборгованості за процентами, нарахованими позивачем – 35 999,976 грн, а також стягнути понесені судові витрати. 
Крім того, позивач просив суд в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, Розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С - сума основного боргу; 3 - 3% річних; 100 - переведення відсотків; 365 кількість днів у році; Дн. кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з відповідача на користь ТОВ «Українські Фінансові Операції». Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування.
Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 03 грудня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Українські Фінансові Операції» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованість за Договором № 4451090 від 07 березня 2024 року у розмірі 29 999,98 грн, з яких 14 999,99 грн - сума заборгованості за основним боргом (сумою кредиту), 14 999,99 грн - заборгованість за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» судовий збір, сплачений за подачу позову до суду у розмірі 2 422,40 грн та понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 3360,00 грн.
В решті заявлених вимог відмовлено.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за укладеним кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася кредитна заборгованість і її складова, а саме сума заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 14 999,99 грн, підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі. 
Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, і тому підлягає частковому задоволенню у розмірі 14 999,99 грн.
09 січня 2026 року представник ТОВ «Українські фінансові операції» – адвокат Лисенко Д.В.подав апеляційну скаргу, сформувавши її в системі «Електронний суд», в якій, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованості за процентами в розмірі 14 999,99 грн, на неповне встановлення в цій частині обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в зазначеній частині скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення процентів задовольнити частково, а саме: стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованість зі сплати процентів за Договором №4451090 від 07 березня 2024 року у загальному розмірі 72 974,95 грн.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат Лисенко Д.В. посилався на наступні обставини.
Судом першої інстанції безпідставно залишено поза увагою той факт, що укладаючи договір № 4451090 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07 березня 2024 року, ОСОБА_1 погодив його умови. Підвищений розмір процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання був прямо передбачений умовами договору, з якими відповідач погодився добровільно, усвідомлюючи наслідки їх невиконання.
Встановлений сторонами розмір відповідальності не суперечить принципам справедливості, розумності та добросовісності, а є наслідком договірної свободи сторін, гарантованої статтею 627 ЦК України, та спрямований на стимулювання належного виконання зобов`язань.
Таким чином, на думку апелянта, висновок суду стосовно того, що розмір процентів є джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором – є помилковим та упередженим.
У межах розв`язання спору у даній справі висновок Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011, на який послався суд першої інстанції, не має фундаментального значення, оскільки позичальник у межах спору у цивільній юрисдикції не був обмежений у правах на момент укладення, виконання Кредитного договору, а також судового захисту, зокрема – зміни умов укладеного правочину.
Разом з тим, апелянт зазначає, що з урахуванням змін до Закону України «Про споживче кредитування», які набрали чинності з 24 грудня 2023 року, відсотки з 25 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року мають нараховуватися в розмірі денної процентної ставки не більше 2,5%, з 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року – не більше 1,5%, а з 21 серпня 2024 року по 02 березня 2025 року – не більше 1%.
Представник апелянта зауважує, що суд першої інстанції не застосував відповідний розмір денної відсоткової ставки, з урахуванням зазначених змін до Закону України «Про споживче кредитування», а повністю ототожнив проценти із тілом кредиту.
Оскільки кредитний договір укладено 07 березня 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, на думку апелянта, нарахування процентної ставки слід розраховувати у відповідності до чинного законодавства, а саме: за період з 07 березня 2024 року по 22 квітня 2024 року у розмірі 2,5%, що становить 17 249,99 грн (14 999,99 грн *46 днів * 2,5%); за період з 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року у розмірі 1,5%, що становить 26 774,98 грн (14 999,99 грн *119 днів * 1,5%); за період з 21 серпня 2024 року по 02 березня 2025 року у розмірі 1%, що становить 28 949,98 грн (14 999,99 грн *193 дні * 1%), а загальна сума заборгованості за процентами за період з 07 березня 2024 року по 02 березня 2025 року складає 72 974,95 грн.
У зв`язку із зазначеним перерахуванням процентів у відповідності до Закону України «Про споживче кредитування» представник ТОВ «Українські фінансові операції» зазначає про необхідність стягнення саме такої суми заборгованості по процентам за користування кредитом.
Своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористався.
Згідно роз`яснень, які містяться в пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03 грудня 2025 рокуоскаржується в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитом у розмірі 14 999,99 грн. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому апеляційний суд відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в оскаржуваній частині. В частині стягнення тіла кредиту за вказаним договором та в частині інших заявлених позовних вимог рішення суду не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного перегляду.
Представник ТОВ «Українські фінансові операції» та відповідач ОСОБА_1 , які належним чином були повідомлені про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності не заявляли. 
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обставин, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх явка обов`язковою не визнавалась, доказів поважності причин неявки у судове засідання не надано, а відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце її розгляду, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному встановленню в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.
Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитом у розмірі 14 999,99 грн, суд першої інстанції виходив з того, що сума нарахованої позивачем заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом є явно завищеною та такою, що не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Як вбачається з матеріалів справи, 07 березня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 було укладено Договір № 4451090 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором та погодили умови договору.
Сторони погодили наступні умови договору: тип кредиту 15 000,00 грн (п. 1.2 договору); строк кредиту 360 днів ( п. 1.3 договору) з 07 березня 2024 року по 02 березня 2025 року, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. На пільговий строк 25 днів погоджено умови пільгового кредитування на умовах 1,625 % у день. Відповідно до п. 1.4.1 Договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 2,5% в день та застосовується в межах строку кредитування ( п. 1.3Договору).
Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало йому кредит в сумі 15 000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану Банком АТ КБ «ПриватБанк», про що свідчить довідка платіжного провайдера ТОВ Пейтек Україна про успішне перерахування коштів.
Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов.
Відповідно до п. 4.1. Договору, сторони домовилися, що повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, крім випадку, визначеного в п.4.3. Договору.
У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`яань, первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами, згідно розрахунку заборгованості за Договором № 4451090 від 07 березня 2024 року у період з 07 березня 2024 року по 25 листопада 2024 року включно, у розмірі 77 997,96 грн.
25 листопада 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі Договору факторингу № 25/11/2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські Фінансові Операції» набуло право грошової вимоги до відповідача.
До позивача, відповідно до укладеного Договору факторингу від 25 листопада 2024 року №25/11/2024 року, перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором № 4451090 від 07 березня 2024 року, загальна сума заборгованості за яким склала 100 497,75 грн, з якої: заборгованість з тіла кредиту – 14 999,99 грн, заборгованість за процентами -77997,76 грн та заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам у розмірі 7 500 грн.
Позивачем в межах строку дії Договору, з дати факторингу 26 листопада 2024 року нараховано відсотки за (96 календарних днів) 14 999,99 грн * 2,5 % = 374,99975 грн* 96 календарних дні = 35 999,97 грн, загальна заборгованість відповідача за процентами, визначена позивачем, становить 77 997,76 грн +35 999,97 грн =113 997,73 грн.
Вимоги щодо стягнення заборгованості за пенею та штрафами в розмірі 7 500,00 грн. позивачем не заявлено.
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки.
У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Абзацем першим частини першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно умов укладеного кредитного договору № 4451090 від 07 березня 2024 року відповідачем отримано від первісного кредитора ТОВ «Лінеура Україна» кредитних коштів в розмірі 14 999,99 грн.
Доказів повернення відповідачем вказаних кредитних коштів чи сплати процентів за користування ними матеріали справи не містять.
За таких обставин суд першої інстанції правильно встановив, що відповідачем не виконувалися умови кредитного договору, у зв`язку із чим виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 14 999,99 грн.
Разом із тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо підстав нарахування суми заборгованості по процентам за користування кредитними коштами і визначення її розміру та вважає частково обгрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що умови кредитного договору щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами не відповідають вимогам Закону України «Про споживче кредитування» і тому сума заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у заявленому позивачем розмірі не підлягає стягненню.
Так, ТОВ «Українські Фінансові Операції», як новий кредитор, звертаючись до суду з позовом, просило у тому числі, крім заборгованості за неповернутим кредитом, стягнути й заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом.
Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, яка набрала чинності 24 грудня 2023 року згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», встановити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Перехідні положення законопроєкту застосовуються у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроєкту.
Частиною другою розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пункт 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Договір про надання споживчого кредиту №4451090 укладений 07 березня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому положення пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір. 
Разом з тим, зі змісту положень частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» вбачається, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Частиною четвертою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t х 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях.
Пунктом 1-2 частини першої статті Закону України «Про споживче кредитування» визначено поняття «денна процентна ставка» як загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.
Тобто, денна процентна ставка є розрахунковою величиною за спеціальною формулою, що базується на показниках загальних витрат за споживчим кредитом, його загальним розміром та строком кредитування, максимальний розмір якої визначений вказаним вище Законом.
Згідно п. 1.4.1 Кредитного договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 2,5% в день та застосовується в межах строку кредитування ( п. 1.3Договору). Також на пільговий строк 25 днів погоджено умови пільгового кредитування на умовах 1,625 % у день.
Відповідно, визначений договором розмір денної процентної ставки не відповідає положенням Закону України «Про споживче кредитування».
Апеляційним судом встановлено, що кредитний договір укладений 07 березня 2024 року строком на 360 календарних днів та кінцевим терміном повернення 02 березня 2025 року (згідно графіку повернення кредиту).
Позивачем встановлено період нарахування відсотків за користування кредитом з 07 березня 2024 року по 02 березня 2024 року, що становить 360 днів, тобто в межах погодженого сторонами строку кредитування. Даний період нарахування відсотків жодною із сторін не оспорюється.
В апеляційній скарзі представник ТОВ «Українські Фінансові Операції», на підставі Закону України «Про споживче кредитування», здійснив перерахунок суми заборгованості за процентами, зазначивши, що у період з 07 березня 2024 року по 22 квітня 2024 року розмір процентної ставки повинен становити 2,5%, в період з 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року - 1,50%, а в період з 21 серпня 2024 року по 02 березня 2025 року – 1%, що узгоджується з Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону України «Про споживче кредитування».
Проте, як зазначалося вище, колегія суддів зауважує, що апелянтом не вірно надано правову оцінку нормам Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» та безпідставно застосовано під час здійснення розрахунку заборгованості за процентами пункт 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».
При цьому, положення частини п`ятої статті 8 Закону України №1734-VIII «Про споживче кредитування», внесені згідно із Законом України №3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, не вказують на недійсність або нікчемність умов договору про надання споживчого кредиту, яким передбачаються умови про нарахування кредитором процентів за користування кредитом в розмірі, що перевищує максимальний розмір денної процентної ставки (1%). Вказаною нормою установлено обмеження щодо розміру процентів за користування кредитом, який може нараховуватися кредитором за договором про споживчий кредит, з метою захисту прав споживача від надмірного фінансового навантаження.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
На підставі наведеного, проаналізувавши вищезазначені умови укладеного між сторонами кредитного договору в частині нарахування відсотків за користування кредитом, а також норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, взявши до уваги те, що Закон України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір №4451090 був укладений 07 березня 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для нарахування процентної ставки відповідно до чинного законодавства, виходячи зі встановленої частиною п`ятою статті Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки у розмірі 1%.
Отже, розмір відсотків за користування кредитними коштами за період з 07 березня 2024 року по 02 березня 2025 року, який підлягає стягненню з відповідача, в загальному розмірі становить 54 000,00 грн (360 днів * 150,00 грн).
На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, не застосував до виниклих правовідносин вищезазначені норми Закону України «Про Споживче кредитування» та безпідставно стягнув заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі, визначеному з урахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності, як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права.
З огляду на викладене, оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором №4451090 від 07 березня 2024 року, проте помилився при зазначенні складових цієї заборгованості, то апеляційна скарга представника ТОВ «Українські фінансові операції» – адвоката Лисенка Д.В.підлягає частковому задоволенню, а судове рішення в цій частині, відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України, підлягає зміні, а саме збільшенню заборгованості за процентами за користування кредитом з 14 999,99 грн до 54 000,00 грн, а щодо загального розміру заборгованості – з 29 999,98 грн до 68 999,99 грн.
Що стосується судових витрат, понесених позивачем у судах першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 422,40 грн за подання позовної заяви.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про збільшення розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, тобто до часткового задоволення позовних вимог ТОВ «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 (53,49%), з останнього на користь позивача підлягаютьстягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 1 295,74 грн (2 422,40 грн * 53,49% / 100%).
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги (74%), з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» підлягаютьстягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених вимог апеляційної скарги, а саме 2 688,86 грн (3 633,60 грн * 74% / 100%).
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» задовольнити частково.
Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03 грудня 2025 року змінити, збільшивши загальний розмір заборгованості за Договором №4451090 від 07 березня 2024 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» з 29 999,98 грн до 68 999,99 грн, в частині стягнення суми заборгованості за процентами збільшити з 14 999,99 грн до 54 000,00 грн, а також зменшивши розмір стягнутого з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» судового збору, сплаченого за подачу позову до суду, з 2 422,40 грн до 1 295,74 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 688,86 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий    Л.А.Приходько 

Судді:   Л.В.Базіль

С.В.Радченко