ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" березня 2026 р. Справа№ 10/11 (910/6100/25)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Пантелієнка В.О.
суддів: Остапенка О.М. 
Отрюха Б.В. 

секретар судового засідання Дюкарєва І.М.
за участю представників згідно протоколу судового засідання,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Адвокатського об`єднання (далі - АО) "Кучак та партнери" і ліквідатора Відкритого акціонерного товариства (далі - ВАТ) «Градобанк» арбітражного керуючого Звєздічева Максима Олександровича
на рішення господарського суду м.Києва від 17.11.2025р.
(повний текст складено 27.11.2025р.)
у справі №10/11(910/6100/25) (суддя Чеберяк П.П.) 
за позовом АО "Кучак та партнери" 
до 1. Міністерства культури та стратегічних комунікацій України
2.Відкритого акціонерного товариства (далі - ВАТ) "Градобанк" 
3.Національного художнього музею України
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 2 - Національного банку України 
про визнання недійним договору 
в межах справи №10/11
за заявою 1.Корпорації "Укрзарубіжнафтогаз"
2.Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Промес"
3.Дочірнього підприємства (далі - ДП) "Гарантія-Львів"
4.Акціонерного комерційного банку (далі - АКБ) "Аркада"
5.Закритого акціонерного товариства (далі - ЗАТ) "Кобзар"
до Акціонерного товариства (далі - АТ) "Градобанк"
за участю прокуратури міста Конотоп та Київської міської прокуратури
про банкрутство
ВСТАНОВИВ:
Рішенням господарського суду м.Києва від 17.11.2025р. у справі №10/11(910/6100/25) в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із винесеним рішенням, 17.12.2025р. АО "Кучак та партнери" подало апеляційну скаргу на рішення господарського суду м.Києва від 17.11.2025р. у справі №10/11(910/6100/25), в якій просить скасувати оскаржуване рішення повністю, позов задовольнити повністю, визнати недійсним Договір №279 про порядок передачі у державну власність та умови постійного зберігання колекції образотворчого мистецтва АТ "Градобанк" від 22.12.2005р.; судові витрати покласти на відповідачів.
У відзивах на апеляційну скаргу Міністерство культури України, Національний художній музей України та Офіс Генерального прокурора просять відмовити АО "Кучак та партнери" у задоволенні апеляційної скарги, а рішення господарського суду м.Києва від 17.11.2025р. у справі №10/11(910/6100/25) залишити без змін. Крім того, заявник Міністерство культури України просить змінити назву Міністерство культури та стратегічних комунікацій України (код згідно з ЄДРПОУ 43220275) на Міністерство культури України (код згідно з ЄДРПОУ 43220275).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АО "Кучак та партнери" на рішення господарського суду м.Києва від 17.11.2025р. у справі №10/11(910/6100/25) та призначено її до розгляду на 16.03.2026р.
03.02.2026р. до апеляційної інстанції від ліквідатора АТ «Градобанк» арбітражного керуючого Звєздічева Максима Олександровича надійшла заява про приєднання до апеляційної скарги, поданої АО "Кучак та партнери" на рішення господарського суду м.Києва від 17.11.2025р. у справі №10/11(910/6100/25), згідно якої заявник просить приєднати до апеляційної скарги АО «Кучак та партнери» на рішення господарського суду м.Києва від 17.11.2025р. у справі №10/11(910/6100/25) заяву ліквідатора АТ «Градобанк» арбітражного керуючого Звєздічева Максима Олександровича; апеляційні скарги АО «Кучак та партнери» та ліквідатора АТ «Градобанк» арбітражного керуючого Звєздічева Максима Олександровича на рішення господарського суду м.Києва від 17.11.2025р. у справі №10/11(910/6100/25) - задовольнити повністю; рішення господарського суду м.Києва від 17.11.2025р. у справі №10/11(910/6100/25) - скасувати повністю; позов задовольнити повністю; визнати недійсним Договір №279 «Про порядок передачі у державну власність та умови постійного зберігання колекції образотворчого мистецтва АТ «Градобанк» від 22.12.2005р.; судові витрати покласти на відповідачів.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2026р. задоволено заяву ліквідатора АТ «Градобанк» арбітражного керуючого Звєздічева Максима Олександровича про приєднання до апеляційної скарги АО "Кучак та партнери" на рішення господарського суду м.Києва від 17.11.2025р. у справі №10/11(910/6100/25); приєднано до апеляційної скарги АО "Кучак та партнери" на рішення господарського суду м.Києва від 17.11.2025р. у справі №10/11(910/6100/25) заяву ліквідатора АТ «Градобанк» арбітражного керуючого Звєздічева Максима Олександровича; замінено назву Міністерства культури та стратегічних комунікацій України (код згідно з ЄДРПОУ 43220275) на Міністерство культури України (код згідно з ЄДРПОУ 43220275).
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників провадження у даній справі, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Відповідно до ч.1 ст.2 та ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно ч.6 ст.12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ст.13 ГПК України).
У провадженні господарського суду м.Києва перебуває справа №10/11 за заявою Корпорації "Укрзарубіжнафтогаз", ТОВ "Промес", ДП "Гарантія-Львів", АКБ "Аркада", ЗАТ "Кобзар" про банкрутство АТ "Градобанк" на стадії ліквідаційної процедури, яка була відкрита постановою арбітражного суду міста Києва від 14.07.2000р.
15.05.2025р. до господарського суду м.Києва надійшла позовна заява АО "Кучак та партнери" до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України, ВАТ "Градобанк", Національного художнього музею України про визнання недійним договору.
Ухвалою місцевого суду від 22.05.2025р. було прийнято позовну заяву АО "Кучак та партнери" до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України, ВАТ "Градобанк", Національного художнього музею України про визнання недійним договору до розгляду в межах справи №10/11 про банкрутство АТ "Градобанк" та відкрито провадження у справі; залучено до участі в справі Національний банк України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача-2; постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання.
Ухвалою місцевого суду від 28.07.2025р. було закрито підготовче провадження та призначено позов АО "Кучак та партнери" до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України, ВАТ "Градобанк", Національного художнього музею України, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-2 Національного банку України про визнання недійним договору в межах справи №10/11 про банкрутство АТ "Градобанк" до судового розгляду по суті.
Переглянувши матеріали справи, оцінивши докази, апеляційний суд зазначає наступне.
22.12.2005р. між Міністерством культури і туризму України, в особі першого заступника Міністра Корнієнка Владислава Вікторовича, що діє на підставі Положення про Міністерство культури і туризму України, затвердженого Указом Президента України від 02.12.2005р. № 1688/2005, з однієї сторони, АТ "Градобанк", в особі ліквідатора Малюкової Ірини Олексіївни, що діє на підставі ухвали господарського суду м.Києва від 27.06.2002р. по справі №10/11, з другої сторони, та Національним художнім музеєм України, в особі генерального директора Мельника Анатолія Івановича, що діє на підставі статуту, з третьої сторони, було укладено Договір №279 про порядок передачі у державну власність та умови постійного зберігання колекції образотворчого мистецтва АТ "Градобанк". 
Предметом цього договору є відшкодування Національному банку України заборгованості АТ "Градобанк" з метою поетапної передачі у державну власність колекції образотворчого мистецтва АТ "Градобанк", яка визнана об`єктом національного культурного надбання і є предметом договору застави від 05.11.1996 року, укладеного між Банком та АТ "Градобанк" в якості забезпечення договору №24 від 04.06.1996р. у кількості 785 предметів і постійно зберігатиметься у фондах Музею (п.1.1 Договору №279).
Метою цього договору є виконання ст.ст.2, 6 Закону України "Про передачу колекції образотворчого мистецтва Акціонерного товариства "Градобанк" у державну власність" (п.1.2 Договору №279). 
Кредитор у справі про банкрутство - АО "Кучак та партнери" вважає, що вказаний договір №279 було укладено сторонами з недотриманням вимог ч.ч.1, 2 ст.203 Цивільного кодексу України (в редакції, яка діяла на дату його укладення), а тому він має бути визнаний судом недійсним на підставі ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України, оскільки перешкоджає АО "Кучак та партнери" та іншим кредиторам банкрута отримати у встановленому порядку погашення своїх кредиторських вимог за рахунок продажу майна АТ "Градобанк", що є предметом оспорюваного договору, та в протиправний спосіб на його підставі наразі перебуває в Національному художньому музеї, що стало підставою для звернення до господарського суду з даним позовом. 
Відповідно до положень статей 14, 74 ГПК України, тягар доведення порушеного права у спорі про визнання недійсним правочину покладений на заявника цих вимог.
Отже, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і залежно від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
Крім того, під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення ст.ст.3, 15, 16 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, а й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно сталося.
Колегія суддів звертає увагу, що банкрутство за своєю природою є особливим правовим механізмом врегулювання відносин між неплатоспроможним боржником та його кредиторами, правове регулювання якого регламентовано КУзПБ з 21.10.2019р., а до вступу в дію цього Кодексу - Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 19.01.2013р., що втратив чинність 21.10.2019р., які визначають особливості провадження у справах про банкрутство, тобто є спеціальними та мають пріоритет у застосуванні при розгляді цих справ порівняно з іншими нормами законодавства.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018р. у справі №905/1926/16, від 30.01.2019р. у справі №569/17272/15-ц, від 01.10.2019р. у справі №910/3907/18).
Поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними (рішення ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" (Doran v. Ireland)).
Ефективність означає як попередження стверджуваного порушення чи його продовження, так і надання відповідного відшкодування за будь-яке порушення, яке вже відбулося (рішення ЄСПЛ від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland)).
У рішенні від 05.04.2005 у справі "Афанасьєв проти України" ЄСПЛ зазначав, що засіб захисту, що вимагається, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).
Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 ГК України, визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абз.20 ч.2 ст.16 ЦК України).
КУзПБ є частиною цивільного/господарського законодавства, тому до правовідносин, які регулює цей Кодекс як спеціальний нормативно-правовий акт, можуть застосовуватися також норми ЦК України, зокрема щодо загальних підстав для визнання недійсними правочинів за участі боржника.
Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за ст.16 ЦК України, ст.20 ГК України, ст.42 КУзПБ. 
Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені ст.215 ЦК України.
Відповідно до ст.ст.16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. 
Тому в кожній справі про визнання правочину недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.
Апеляційний суд зазначає, що провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, інших осіб; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів, інших осіб.
Насамперед це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні спеціальних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.
Безумовно, визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.
Отже, кредитор (кредитори) та арбітражний керуючий є тими зацікавленими особами у справі про банкрутство, які мають право звертатися з позовами про захист майнових прав та інтересів з підстав, передбачених нормами ЦК України, ГК України чи інших законів, у межах справи про банкрутство і таке звернення є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість відновлення порушених прав кредиторів та боржника.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що інститут визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливого справедливого задоволення вимог кредиторів. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами у справі №826/15470/15 за позовом АТ "Градобанк" до Міністерства культури України та Національного художнього музею України про розірвання Договору №279 про порядок передачі у державну власність та умови постійного зберігання колекції образотворчого мистецтва АТ "Градобанк" від 22.12.2005р., 04.06.1996р. між Національним Банком України та АТ "Градобанк" було укладено кредитний договір №24, відповідно до умов якого АТ "Градобанк" отримало кредит у сумі 5 000 000 гривень. 
У забезпечення виконання кредитних зобов`язань у заставу Національному Банку України передано колекцію творів образотворчого мистецтва орієнтовною вартістю 10 532 742 грн., про що укладено договір застави (закладу) від 05.11.1996р. 
Даним договором передбачено, що заставне майно залишається на відповідальному зберіганні заставодержателя. У разі невиконання заставодавцем зобов`язання за кредитним договором від 04.06.1996р. №24 заставодержатель має право у рахунок погашення кредитної заборгованості звернути стягнення на предмет застави у спосіб та у порядку, визначеними Законом України "Про заставу" (пункти 1.3, 3.1 договору). 
21.12.1996р. експертною комісією складено акт оцінки переданої в заставу колекції творів образотворчого мистецтва і встановлено, що у цілому запропонована АТ "Градобанк" фінансова оцінка вартості картин є об`єктивною. 
АТ "Градобанк" не виконало зобов`язання щодо повернення кредитних коштів і сплати нарахованих за користування кредитом процентів та має борг у сумі 9 497 071,97 грн. 
Рішенням Вищого арбітражного суду України від 01.06.1998р. у рахунок погашення заборгованості АТ "Градобанк" перед НБУ звернено стягнення на передану в заставу колекцію творів образотворчого мистецтва і видано відповідний наказ на примусове виконання рішення. 
З метою збереження об`єктів культурної спадщини і приймаючи до уваги унікальність та високу культурну і художню цінність цієї колекції Верховною Радою України 08.12.1998р. винесено постанову №301-XIV «Про заборону продажу колекції образотворчого мистецтва АТ "Градобанк"». Пунктом 1 даної постанови заборонено НБУ проведення аукціонного продажу зазначеної колекції, а пунктом 2 - доручено Комітету Верховної Ради України з питань культури і духовності вивчити питання про можливість залучення колекції образотворчого мистецтва АТ "Градобанк" до Музейного фонду України.
24.06.2004р. Верховною Радою України прийнято Закон України «Про передачу колекції образотворчого мистецтва АТ "Градобанк" у державну властність» №1881-IV, який визначив загальні засади передачі колекції творів образотворчого мистецтва АТ "Градобанк" в державну власність та певні заходи щодо розвитку музейної справи в Україні. 
Відповідно до ст.1 Закону №1881-IV, визнано об`єктом національного культурного надбання колекцію творів образотворчого мистецтва АТ "Градобанк" та передано її у державну власність у порядку, встановленому цим Законом. 
Статтями 2-6 Закону №1881-IV встановлено, зокрема, механізм здійснення розрахунків між Кабінетом Міністрів України, НБУ і АТ "Градобанк" за колекцію та засади її передачі до Музею. 
22.12.2005р. між АТ "Градобанк", Міністерством культури і туризму України і Національним художнім музеєм України було укладено Договір №279 про порядок передачі в державну власність та умови постійного зберігання колекції образотворчого мистецтва АТ "Градобанк" із одночасним погашенням кредитної заборгованості АТ "Градобанк" перед НБУ. 
Пунктом 1.1 Договору №279 визначено, що його предметом є відшкодування НБУ заборгованості АТ "Градобанк" з метою поетапної передачі у державну власність колекції творів образотворчого мистецтва АТ "Градобанк" (785 предметів), яка визнана суб`єктом національного культурного надбання і є предметом договору застави від 05.11.1996р., укладеного між НБУ та АТ "Градобанк" в якості забезпечення кредитного договору від 04.06.1996р. № 24 і постійно зберігатиметься у фондах Музею. 
Відповідно до п.2.1.1 Договору №279, Міністерство культури і туризму України зобов`язалося перерахувати Національному художньому музею України кошти у сумі 9 497 100 гривень для відшкодування Національному банку України заборгованості АТ "Градобанк", що виникла за договором застави від 05.11.1996р., укладеного у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 04.06.1996р.№24, за рахунок асигнувань за КПКВ 1801150 "Поповнення експозицій музеїв та репертуарів театрів і концертних організацій", КЕКВ 2110. 
Згідно з пунктами 2.2.1, 2.2.2 Договору №279 Національний художній музей України зобов`язався перерахувати протягом одного робочого дня кошти у сумі 9 497 100 гривень на рахунок НБУ для відшкодування заборгованості АТ "Градобанк". Створити відповідну Комісію із представників Сторін та прийняти за Актом прийому-передач колекцію у кількості 785 предметів на постійне зберігання до своїх фондів. 
У свою чергу, відповідно до п.2.3.1 Договору №279, АТ "Градобанк" зобов`язався передати Музею на постійне зберігання колекцію творів образотворчого мистецтва у кількості 785 предметів протягом п`яти робочих днів з моменту отримання НБУ коштів у сумі 9 496 272,5 гривень на свій рахунок, що відповідає вартості 455 предметів.
Сторони також узгодили, що порядок здійснення розрахунків за решту 330 предметів буде проведено відповідно до додаткових угод (пункт 3.3.). 
Відповідно до п.6.2 Договору №279, цей Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. 
10.10.2008р. Конституційним Судом України ухвалено рішення №24-рп/2008 про визнання частково неконституційними положень Закону №1881-IV, а саме щодо передачі у державну власність колекції творів образотворчого мистецтва АТ "Градобанк" та ст.ст.2, 5, 6 цього Закону.
Разом з тим, незважаючи на рішення Конституційного Суду України № 24-рп/2008 від 10.10.2008р., чинними залишаються норми Закону №1881-IV від 24.06.2004р. "Про передачу колекції образотворчого мистецтва Акціонерного товариства "Градобанк" у державну власність" в частині визнання колекції образотворчого мистецтва АТ "Градобанк" об`єктом національного культурного надбання. 
Крім того, чинною також є постанова Верховної Ради України "Про заборону продажу колекції образотворчого мистецтва АТ "Градобанк" від 08.12.1998р. №301-XIV, пунктом 1 якої Національному банку України заборонено проведення аукціону продажу зазначеної колекції, а пунктом 2 - доручено Комітету Верховної Ради України з питань культури і духовності вивчити питання про можливість залучення колекції образотворчого мистецтва АТ "Градобанк" до Музейного фонду України.
Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
У свою чергу, частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. 
Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України.
При цьому, як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом, позивачем не наведено жодної підстави для визнання недійсним Договору №279 від 22.12.2005р., передбачених частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст.203 ЦК України.
Позивач у своїх позовних вимогах посилається на той факт, що всупереч імперативним вимогам ст.4 Закону України "Про передачу колекції образотворчого мистецтва Акціонерного товариства "Градобанк" у державну власність (далі - Закон №1881-ІV) станом на дату укладення Договору №279 перелік творів колекції образотворчого мистецтва АТ "Градобанк" складений не був, мистецтвознавча експертиза не проведена, оціночна вартість не визначена, що свідчить про недодержання сторонами в момент укладення Договору №279 вимог, які встановлені ст.4 Закону №1881-ІV, та з порушенням строків, які були встановлені законодавцем в ст 5 Закону №1881-ІV.
Апеляційний суд вважає, що такі твердження позивача не відповідають фактичним обставин та спростовуються наступним.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і породжені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). 
Стаття 267 ЦК України закріплює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Пунктом 3.3. оскаржуваного Договору №279 передбачено, що порядок здійснення розрахунків за решту 330 (триста тридцять) предметів (творів образотворчого мистецтва) Колекції буде проведено відповідно до додаткових угод.
Загальна сума та перелік творів Колекції, встановлені та визначені на дату підписання цього Договору у кількості 785 предметів, що передаються у державну власність згідно із умовами цього Договору, їх назва та вартість, встановлена відповідно до Акту оцінки експертної комісії від 21.12.1996р. не підлягають подальшій зміні, за виключенням доповнення Колекції. 
Більше того, у розділі "Вартісні критерії" Акту оцінки експертної комісії від 21.12.1996р. зазначено, що саме АТ "Градобанк" запропонував розмір фінансової оцінки Колекції, що передавалась в заставу.
А отже, вартість Колекції творів образотворчого мистецтва була узгоджена сторонами при її передачі в заставу у 1996 році і її об`єктивність підтверджена експертною комісією.
Вказані обставини були також встановлені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 23.02.2021р. у справі №826/15470/15.
Окрім того, Верховний Суд у наведеній постанові вказав, що ухвалення Конституційним Судом України рішення від 10.10.2008рр. №24-рп/2008 не впливає на зміст і суть правовідносин сторін за Договором від 22.12.2005р. №279. Укладення договору від 22.12.2005р. №279 відбулося з метою узгодження і деталізації процедури звернення стягнення на заставлене майно, яким є Колекція творів образотворчого мистецтва АТ "Градобанк", у порядку виконання рішення Вищого арбітражного суду України від 01.06.1998р. і ці обставини, які викликали необхідність укладення договору, не змінилися.
Таким чином, місцевим судом вірно вказано, що наведений висновок Верховного Суду спростовує доводи позивача щодо того, що оспорюваний Договір не відповідає ст.8, ч.4 ст.13, ч.4 ст.41 Конституції України, а також нормі ст.19 Конституції України.
Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, постановою господарського суду м.Києва від 19.06.2007р. по справі №18/560-а за позовом Заступника прокурора м. Києва в інтересах держави в особі Міністерства культури і туризму України до Національного банку України позов було задоволено; вирішено зобов`язати Національний банк України передати у встановленому порядку Колекцію образотворчого мистецтва АТ "Градобанк" у кількості 785 предметів Національному художньому музею України.
Рішення господарського суду м.Києва від 19.06.2007р. по справі №18/560-а було виконано державною виконавчою службою у вересні 2016 році, Колекцію образотворчого мистецтва АТ "Градобанк" було передано на зберігання Національному художньому музею України. 
Також, рішенням господарського суду м.Києва від 25.11.2024р. у справі №5011-36/8485-2012, яке набрало законної сили, було відмовлено в задоволенні позову АТ "Градобанк" до Міністерства культури України та Національного художнього музею про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.
Місцевий суд ухвалюючи рішення від 25.11.2024р. про відмову у задоволенні позову зробив висновок, що позивачем не доведено, що Договір від 22.12.2005р. №279 при його укладенні був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини, що його сторони та/або одна із сторін мала намір саме порушити право власності позивача, а також, що договір є таким, що порушує публічний порядок, та крім того, не доведено, що на виконання договору сторони одержали в натурі кошти та/або майно.
Положеннями ст.326 ГПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ч.1 ст.18 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ні обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи вищевикладене, місцевий суд законно і обґрунтовано відмовив АО "Кучак та партнери" у задоволенні позовної заяви про визнання недійним договору.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 276, 282, 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, - 

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу АО "Кучак та партнери" і ВАТ «Градобанк» арбітражного керуючого Звєздічева Максима Олександровича залишити без задоволення, а рішення господарського суду м.Києва від 17.11.2025р. у справі №10/11(910/6100/25) - без змін.
Справу №10/11(910/6100/25) повернути до господарського суду м.Києва.
Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови складений 25.03.2026р. 

Головуючий суддя В.О. Пантелієнко 

Судді О.М. Остапенко

Б.В. Отрюх