ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2026 м. Дніпро Справа № 904/1775/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді-доповідача Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А., Іванова О.Г., 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничо-комерційне підприємство «Газінвест» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газорозподільної системи України» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.10.2025 у справі (суддя Юзіков С.Г.), повний текст рішення складено 23.10.2025 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газорозподільної системи України», м. Київ 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничо-комерційне підприємство «Газінвест», м. Дніпро 
про стягнення штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

В квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газорозподільної системи України» (далі – позивач або ТОВ «Оператор ГТС України») звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничо-комерційне підприємство «Газінвест» (далі – відповідач або ТОВ «НВКП «Газінвест») про стягнення 41 342,49 грн - штрафу, 46 497,08 грн - пені, мотивуючи несвоєчасним виконанням відповідачем Договору № 2107000020 від 06.07.2021 про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів).
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.10.2025 позов задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «НВКП «Газінвест» на користь ТОВ «Оператор ГТС України» 40 136,79 грн – пені, 41 342,32 грн – штрафу, 2 808,75 грн – судового збору.
У решті позову відмовлено.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду ТОВ «НВКП «Газінвест» оскаржує його в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду (далі – ЦАГС) і просить: скасувати оскаржуване рішення у справі № 904/1775/25 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Оператор ГТС України» про стягнення штрафних санкцій за Договором № 2107000020 про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) від 06.07.2021; здійснити перерозподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі ТОВ «НВКП «Газінвест» зазначає, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.10.2025 у справі № 904/1775/25 є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права. 
Скаржник вказує, що суд дійшов помилкового висновку про отримання ним заявок позивача у вересні 2021 року, хоча відповідач не заперечував факту отримання заявок взагалі, а лише зазначав, що вони були отримані у жовтні–листопаді 2021 року. При цьому позивач не надав належних і допустимих доказів отримання відповідачем заявок у вересні 2021 року, зокрема повідомлень про вручення поштових відправлень чи інших доказів фактичного вручення кореспонденції, а надані докази підтверджують лише факт відправлення, але не отримання. 
Незважаючи на це, суд першої інстанції безпідставно визначив датою отримання заявки 06.09.2021, фактично ґрунтуючи свої висновки на припущеннях та нормативних строках пересилання поштових відправлень, а також неправомірно поклав обов`язок доказування дати отримання заявок на відповідача, хоча відповідно до принципу змагальності та ст. 74 ГПК України саме позивач повинен довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог. 
Крім того, суд помилково розцінив лист відповідача як підтвердження прострочення виконання зобов`язань у повному обсязі, тоді як фактично в ньому йшлося лише про неможливість своєчасної поставки окремих партій товару після 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації та запровадженням воєнного стану, що є форс-мажорною обставиною. Скаржник зазначає, що частина товару була поставлена до початку повномасштабного вторгнення, а затримка поставки решти товару була спричинена об`єктивними обставинами непереборної сили, що також визнав сам позивач у листуванні, посилаючись на повідомлення Торгово-промислової палати України. 
За таких умов, на думку апелянта, позивач не мав підстав для нарахування штрафних санкцій за період дії форс-мажорних обставин, а суд першої інстанції не врахував ці обставини та неправильно застосував норми цивільного законодавства щодо виконання зобов`язань і відповідальності за їх порушення. 

Крім того, з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції у даній справі також звернулося ТОВ «Оператор ГТС України» і просить: прийняти дану апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження; скасувати оскаржуване рішення у справі № 904/1775/25 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 6 360,29 грн; прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги ТОВ «Опереатор ГТС України» до ТОВ «НВКП «Газінвест» про стягнення штрафних санкцій; судові витрати покласти на відповідача по справі.
В апеляційній скарзі ТОВ «Оператор ГТС України» зазначає, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.10.2025 у справі № 904/1775/25 є незаконним та необґрунтованим у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 6 360,29 грн пені. 
На думку апелянта, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення норм процесуального права, унаслідок чого дійшов помилкового висновку щодо початку перебігу строку поставки товару та, відповідно, неправильно визначив період нарахування штрафних санкцій. 
Позивач зазначає, що сторони у договорі передбачили, що строк поставки обчислюється з моменту отримання постачальником письмової заявки, при цьому відповідач фактично визнав отримання заявки № 1 від 01.09.2021 у своїх листах, що відповідно до процесуального законодавства не потребує додаткового доказування.
Виходячи з цього, початок перебігу строку поставки слід обчислювати з 02.09.2021, а кінцевим строком поставки відповідного товару є 30.12.2021, тоді як щодо заявки № 2 від 24.09.2021 останнім днем поставки є 22.01.2022. Натомість суд першої інстанції, визначаючи дату отримання заявки, безпідставно застосував нормативні строки пересилання поштових відправлень та фактично здійснив власний перерахунок строків, що призвело до зменшення розміру нарахованої пені.
Апелянт вважає, що такі висновки є суперечливими та не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки суд не врахував визнання відповідачем факту отримання заявки, неправильно визначив початок перебігу строку виконання зобов`язань та, як наслідок, помилково розрахував період прострочення.
Крім того, позивач зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам і доказам позивача, фактично надавши перевагу аргументам відповідача, чим порушив принципи змагальності сторін та рівності учасників процесу. 

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Оператор ГТС України» зазначає, що доводи апеляційної скарги ТОВ «НВКП «Газінвест» є безпідставними та не спростовують законності й обґрунтованості рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.10.2025.
Позивач вказує, що між сторонами було укладено договір від 06.07.2021 № 2107000020, відповідно до якого відповідач зобов`язувався поставити визначені у специфікації товари у строки, що обчислюються з дати отримання письмових заявок покупця. 
Заявки № 1 від 01.09.2021 та № 2 від 24.09.2021 були направлені відповідачу відповідно до умов договору, зокрема шляхом направлення скан-копій електронною поштою та подальшого надсилання оригіналів поштовим зв`язком. 
Позивач наголошує, що відповідач фактично підтверджує отримання заявок, однак не надав жодних доказів на підтвердження іншої дати їх отримання, хоча мав можливість подати, зокрема, оригінали заявок із відмітками про вхідну кореспонденцію. 
За твердженням позивача, відповідач порушив строки поставки товару, що підтверджується актами приймання товару, згідно з якими прострочення поставки становило від 41 до 158 календарних днів, у зв`язку з чим на підставі умов договору та норм цивільного і господарського законодавства підлягають стягненню пеня та штраф. 
Також позивач заперечує доводи відповідача щодо наявності форс-мажорних обставин у зв`язку з початком збройної агресії російської федерації проти України, зазначаючи, що такі обставини не мають автоматичного характеру та повинні бути належним чином доведені стороною, яка на них посилається. При цьому договором прямо передбачено обов`язок сторони протягом 10 календарних днів письмово повідомити контрагента про настання форс-мажорних обставин та надати сертифікат Торгово-промислової палати України, чого відповідач не зробив. 
Крім того, відповідач продовжував виконувати зобов`язання за договором і здійснював поставки товару вже після початку воєнних дій, що свідчить про наявність можливості виконання зобов`язань та відсутність причинно-наслідкового зв`язку між воєнними подіями та порушенням строків поставки. 
З огляду на викладене, позивач вважає, що доводи апеляційної скарги ТОВ НВКП «Газінвест» не підтверджені належними доказами та не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, поклавши судові витрати на відповідача.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 06.07.2021 між ТОВ «Оператор ГТС України» (Покупець, Позивач) та ТОВ «НВКП «Газінвест» (Постачальник, Відповідач) укладено Договір № 2107000020 про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів). 
Відповідно до пункту 1.1. Договору Постачальник зобов`язався у визначений цим Договором строк передати у власність Покупця товар – електричне приладдя та супутні товари до електричного обладнання (електроди порівняння стаціонарні, електроди порівняння переносні), зазначені у Специфікації, що міститься у додатку 1 до Договору та є його невід`ємною частиною, а Покупець – прийняти та оплатити такі товари.
Згідно з пунктом 3.1. Договору загальна ціна Договору становить 1 055 340,60 грн, у тому числі ПДВ – 175 890,10 грн, при цьому ціна за одиницю товару визначена у Специфікації (п. 3.3. Договору). 
Розрахунки за Договором здійснюються у безготівковій формі шляхом перерахування Покупцем коштів на поточний рахунок Постачальника (п. 4.1. Договору), а оплата вартості переданих товарів здійснюється не раніше 20 та не пізніше 30 календарних днів з дати поставки, визначеної відповідно до пункту 5.8. Договору (п. 4.2. Договору).
Відповідно до пункту 5.1. Договору Постачальник зобов`язаний передати Покупцю товари у кількості, строки та місці поставки, визначених Специфікацією. Право власності на товар переходить від Постачальника до Покупця у дату прийняття товару Покупцем за видатковою накладною (п. 5.6. Договору). Водночас приймання товару за видатковою накладною не є підтвердженням належного виконання Постачальником обов`язку щодо поставки товару та не позбавляє Покупця права заявляти претензії щодо якості чи комплектності товару (п. 5.7. Договору). 
Згідно з пунктом 5.8. Договору датою поставки товару є дата прийняття Покупцем товару за кількістю та якістю відповідно до пункту 5.15. Договору та передача Постачальником Покупцю у повному обсязі документів, зокрема видаткової накладної (п. 5.8.1.), паспорта та/або сертифіката якості на товар (п. 5.8.2.), документа про підтвердження гарантійних зобов`язань виробника (п. 5.8.3.), інструкції виробника із застосування товару (п. 5.8.4.) та товарно-транспортної накладної (п. 5.8.5.).
Пунктом 5.9. Договору визначено, що поставка товару здійснюється на підставі письмових заявок Покупця, які є невід`ємною частиною Договору. Скан-копія підписаної заявки надсилається Покупцем на електронну адресу Постачальника, визначену у пункті 13.11. Договору, при цьому датою отримання заявки вважається дата направлення відповідного електронного повідомлення Покупцем. 
Оригінали заявок надсилаються поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром під розписку, а заявки, надіслані електронною поштою, до моменту отримання їх оригіналів мають повну юридичну силу та породжують права й обов`язки для сторін.
Відповідно до пункту 6.3.1. Договору Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені Договором. 
За порушення строків поставки товару або його недопоставку Постачальник сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,1 % вартості товару, поставку якого прострочено або недопоставлено, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів – додатково штраф у розмірі 7 % вартості такого товару (п. 7.5. Договору). 
Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє до 31.08.2022, а в частині розрахунків – до їх повного виконання (п. 12.1. Договору).
Також 06.07.2021 сторони підписали Специфікацію до Договору, відповідно до якої Постачальник зобов`язався поставити Покупцю: електрод порівняння мідно-сульфатний стаціонарний ЕПНТМС-1 у кількості 809 штук за ціною 1 030,00 грн без ПДВ за одиницю, загальною вартістю 833 270,00 грн без ПДВ, з яких 433 штуки підлягали поставці протягом 120 календарних днів з дати отримання письмової заявки Покупця, а 376 штук – протягом 150 календарних днів з дати отримання заявки; а також електрод порівняння мідно-сульфатний переносний ЕПНТМС-1 у кількості 51 штука за ціною 905,50 грн без ПДВ за одиницю, загальною вартістю 46 180,50 грн без ПДВ, зі строком поставки протягом 120 календарних днів з дати отримання письмової заявки Покупця. 
Загальна вартість товару за Специфікацією становить 879 450,50 грн без ПДВ, або 1 055 340,60 грн з ПДВ (а. с. 25).
24.03.2022 сторони уклали Додаткову угоду № 1 до Договору, якою додаток 1 до Договору (Специфікацію) викладено у новій редакції в частині зміни місця поставки товару, при цьому інші умови Договору залишилися без змін (а. с. 31-33).
На виконання умов Договору Позивач направив Відповідачеві заявку на поставку № 1 за вих. № ТОВВИХ-21-9560 від 01.09.2021 щодо поставки електродів порівняння мідносульфатних стаціонарних ЕПНТМС-1 у кількості 433 штук, що підтверджується чеком та списком згрупованих поштових відправлень АТ «Укрпошта» від 01.09.2021. 
Також Позивач направив заявку на поставку № 2 за вих. № ТОВВИХ-21-10583 від 24.09.2021 щодо поставки електродів порівняння мідносульфатних переносних ЕПНТМС-1 у кількості 51 штука, що підтверджується чеком та списком згрупованих поштових відправлень АТ «Укрпошта» від 27.09.2021. 
Крім того, Позивач направив Відповідачеві заявку на поставку № 3 за вих. № ТОВВИХ-22-1188 від 31.01.2022 щодо поставки електродів порівняння мідносульфатних стаціонарних ЕПНТМС-1 у кількості 376 штук, що підтверджується чеком та списком згрупованих поштових відправлень АТ «Укрпошта» від 01.02.2022 (а. с. 34-39).
На виконання умов Договору Відповідач поставив Позивачеві товар на загальну суму 666 000,60 грн, що підтверджується видатковими накладними: № 2 від 09.02.2022 на суму 123 600,00 грн з ПДВ у кількості 100 штук; № 4 від 15.02.2022 на суму 123 600,00 грн з ПДВ у кількості 100 штук; № 5 від 31.03.2022 на суму 123 600,00 грн з ПДВ у кількості 100 штук; № 7 від 24.03.2022 на суму 164 388,00 грн з ПДВ у кількості 133 штук; № 18 від 22.06.2022 на суму 130 812,60 грн з ПДВ, за якою поставлено електроди порівняння мідносульфатні стаціонарні ЕПНТМС-1 у кількості 61 штука та електроди порівняння мідносульфатні переносні ЕПНТМС-1 у кількості 51 штука (а. с. 45-49).
Згідно з актом № 24 приймання товарів за кількістю та якістю за видатковою накладною № 2 від 09.02.2022 товар у кількості 100 штук поставлено 10.02.2022. Відповідно до акта № 27 за видатковою накладною № 4 від 15.02.2022 товар у кількості 100 штук поставлено 17.02.2022. За актом № 39 за видатковою накладною № 5 від 31.03.2022 товар у кількості 100 штук поставлено 31.03.2022. Згідно з актом № 48 за видатковою накладною № 7 від 24.03.2022 товар у кількості 133 штук поставлено 30.03.2022. Відповідно до акта № 125 приймання товарів за кількістю та якістю за видатковою накладною № 18 від 22.06.2022 товар у кількості 112 штук поставлено 25.06.2022 (а. с. 50-69).
Крім того, у листі від 03.02.2022 № 142822-22 Відповідач повідомив Позивача, що постачання товару відповідно до умов Договору та заявки № 1 (№ ТОВВИХ-21-9560 від 01.09.2021) буде здійснено 07.02.2022 у кількості 100 штук електродів порівняння мідносульфатних стаціонарних ЕПНТМС-1 (а. с. 70).
У подальшому у листі від 31.03.2022 № 03803-22 Відповідач повідомив Позивача, що товар згідно з умовами Договору та заявки № 1 у кількості 433 штук відвантажено у повному обсязі, що підтверджується видатковими накладними № 2 від 09.02.2022, № 4 від 15.02.2022, № 5 та № 7. У цьому ж листі Відповідач зазначив, що у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України унаслідок військової агресії російської федерації товар за видатковою накладною № 5 не було доставлено у визначений строк, оскільки дата доставки припала на 24.02.2022, у зв`язку з чим фактична дата отримання товару Покупцем відбулася 31.03.2022 (а. с. 71).
04.10.2023 Позивач направив Відповідачеві претензію № 7 за вих. № ТОВВИХ-23-13965 на суму 87 839,40 грн у зв`язку з простроченням строків поставки товару за Договором (а. с. 40-42). 
Зазначені обставини стали підставою для звернення Позивача до суду з відповідним позовом та є предметом розгляду у цій справі.

5. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів ЦАГС, виходив з того, що правовідносини, які виникли між сторонами на підставі Договору № 2107000020 від 06.07.2021, є господарськими, а тому до них підлягають застосуванню положення Господарського кодексу України з урахуванням норм Цивільного кодексу України. 
Відповідно до статей 4, 173 – 175 та частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до вимог закону та умов договору, вживаючи всіх необхідних заходів для належного виконання зобов`язань.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. 
За змістом статті 265 Господарського кодексу України та статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки постачальник зобов`язується передати покупцеві товар у встановлений строк, а покупець – прийняти та оплатити його. При цьому до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж (частина 2 статті 712 ЦК України), зокрема обов`язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором (частина 1 статті 662 ЦК України).
Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства (статті 525, 526 ЦК України), а договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). 
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню саме у цей строк (частина 1 статті 530 ЦК України). 
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України), а боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений строк (частина 1 статті 612 ЦК України). 
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені договором або законом (стаття 611 ЦК України), зокрема застосування господарських санкцій відповідно до статей 216– 217, 230– 231 Господарського кодексу України.
Оцінюючи надані сторонами докази, суд виходив із положень статей 74, 76– 79, 86 та 13 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням на основі їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності у сукупності. Господарський процес здійснюється на засадах змагальності сторін, а кожна сторона несе ризик настання наслідків невчинення процесуальних дій.
Судом встановлено, що 06.07.2021 між сторонами укладено Договір № 2107000020, відповідно до якого відповідач як постачальник зобов`язався передати позивачеві товари – електроди порівняння стаціонарні та переносні – у кількості та строки, визначені Специфікацією до Договору. Пунктом 5.1 Договору передбачено обов`язок постачальника поставити товар у визначені строки, а згідно з пунктом 5.9 Договору поставка товару здійснюється на підставі письмових заявок покупця, які надсилаються електронною поштою та поштовим відправленням. Датою отримання заявки постачальником відповідно до умов Договору є дата направлення електронного повідомлення покупцем.
Згідно зі Специфікацією сторони погодили, що електроди порівняння мідносульфатні стаціонарні ЕПНТМС-1 у кількості 433 штук повинні бути поставлені протягом 120 календарних днів з дати отримання письмової заявки покупця, ще 376 штук – протягом 150 календарних днів, а електроди порівняння мідносульфатні переносні ЕПНТМС-1 у кількості 51 штука – протягом 120 календарних днів з дати отримання письмової заявки.
На виконання умов Договору позивач направив відповідачеві заявки: № 1 за вих. №ТОВВИХ-21-9560 від 01.09.2021, № 2 за вих. № ТОВВИХ-21-10583 від 24.09.2021 та № 3 за вих. № ТОВВИХ-22-1188 від 31.01.2022. Факт направлення зазначених заявок підтверджується чеками та списками згрупованих поштових відправлень АТ «Укрпошта», у яких серед одержувачів зазначено відповідача та відповідні номери відправлень, що відповідають вихідним номерам заявок.
Відповідач заперечував факт отримання заявок, проте суд визнав такі доводи необґрунтованими, оскільки відповідач не надав належних доказів на підтвердження своїх заперечень, зокрема не подав жодних документів, які б свідчили про отримання від позивача інших документів замість заявок або про отримання заявок у іншу дату.
Натомість у матеріалах справи містяться листи відповідача № 142822-22 від 03.02.2022 та № 03803-22 від 31.03.2022, у яких він прямо посилається на заявку № ТОВВИХ-21-9560 від 01.09.2021, що свідчить про обізнаність відповідача з її змістом та фактичне отримання (а. с. 70 - 71).
З урахуванням стандарту доказування «вірогідності доказів», закріпленого у статті 79 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що докази, надані позивачем, є більш вірогідними, ніж доводи відповідача про неотримання заявок. При цьому суд врахував також нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, згідно з якими строк пересилання кореспонденції між обласними центрами становить Д+3 дні.
Враховуючи дату відправлення заявки № 1 (01.09.2021) та зазначені нормативні строки пересилання, а також положення статті 116 Господарського процесуального кодексу України та частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України щодо обчислення строків, суд дійшов висновку, що датою отримання відповідачем заявки № 1 слід вважати 06.09.2021. Відтак строк поставки відповідної партії товару закінчився 05.01.2022.
Дослідивши надані сторонами документи, суд встановив, що відповідач фактично поставив позивачеві товар на загальну суму 666 000,60 грн, що підтверджується видатковими накладними № 2 від 09.02.2022, № 4 від 15.02.2022, № 5 від 31.03.2022, № 7 від 24.03.2022 та № 18 від 22.06.2022, а також актами приймання товару за кількістю та якістю. Водночас ці поставки були здійснені з порушенням строків, визначених Договором та Специфікацією.
З огляду на встановлені обставини справи, суд першої інстанції перевірив розрахунок пені, поданий позивачем, та здійснив власний перерахунок з урахуванням встановленої дати отримання заявки та строків поставки. 
За результатами такого перерахунку суд дійшов висновку, що пеня підлягає стягненню частково у сумі 40 136,79 грн за період прострочення з 06.01.2022 по 21.06.2022 за відповідними актами приймання-передачі та видатковими накладними.
Щодо заявленої до стягнення суми штрафу суд встановив, що розрахунок позивача відповідає умовам пункту 7.5. Договору та є правильним, у зв`язку з чим вимога про стягнення штрафу підлягає задоволенню.
Суд також розглянув доводи відповідача про наявність форс-мажорних обставин у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Відповідно до пункту 8.1. Договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання зобов`язань у разі настання надзвичайних та невідворотних обставин, однак згідно з пунктами 8.2. та 8.3. Договору сторона, яка посилається на такі обставини, зобов`язана протягом 10 календарних днів повідомити іншу сторону про їх настання та підтвердити їх сертифікатом Торгово-промислової палати України.
Суд встановив, що відповідач не надав доказів повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин у встановлений договором строк, а також не надав сертифіката Торгово-промислової палати України на підтвердження таких обставин. Відтак відповідач втратив право посилатися на форс-мажор як підставу звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. 
При цьому суд врахував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, відповідно до якої сам факт посилання на обставини непереборної сили не звільняє сторону від відповідальності без належного підтвердження та оцінки судом.
З урахуванням встановлених обставин справи, оцінки доказів у їх сукупності та вимог чинного законодавства суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме про стягнення з відповідача 40 136,79 грн пені та 41 342,32 грн штрафу, відмовивши у задоволенні позовних вимог у решті частини.
Зазначені висновки суду першої інстанції перевірені судом апеляційної інстанції та визнані обґрунтованими і такими, що відповідають фактичним обставинам справи та вимогам законодавства.
Щодо доводів апеляційної скарги ТОВ «НВКП «Газінвест» про те, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про отримання відповідачем заявок позивача у вересні 2021 року, колегія суддів зазначає таке. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач направив відповідачеві заявки № 1 від 01.09.2021, № 2 від 24.09.2021 та № 3 від 31.01.2022, що підтверджується чеками та списками згрупованих поштових відправлень АТ «Укрпошта». При цьому у зазначених списках серед одержувачів зазначено відповідача із вказівкою вихідних номерів відповідних заявок, що дає змогу ідентифікувати зміст надісланої кореспонденції.
Разом з тим, у матеріалах справи містяться листи відповідача № 142822-22 від 03.02.2022 та № 03803-22 від 31.03.2022, у яких відповідач прямо посилається на заявку № ТОВВИХ-21-9560 від 01.09.2021 та відповідний товар, що підлягав поставці за цією заявкою. Таким чином, сам відповідач фактично підтвердив отримання зазначеної заявки та обізнаність з її змістом.
При цьому відповідач, заперечуючи доводи позивача щодо часу отримання заявок, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження того, що такі заявки були отримані ним у інший час, зокрема у жовтні–листопаді 2021 року, як про це зазначено у відзиві та апеляційній скарзі. Посилання скаржника на відсутність повідомлень про вручення поштових відправлень саме по собі не спростовує факту отримання кореспонденції, з огляду на сукупність інших доказів у справі та листування сторін.
Згідно зі статтями 74, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається, а наявність певної обставини вважається доведеною, якщо докази, надані на її підтвердження, є більш вірогідними, ніж докази на її спростування. Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано застосував стандарт доказування «вірогідності доказів» та дійшов висновку, що надані позивачем докази є більш переконливими порівняно з доводами відповідача.
Визначаючи дату отримання заявки № 1, суд першої інстанції обґрунтовано врахував нормативні строки пересилання поштових відправлень, встановлені наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, а також положення процесуального законодавства щодо обчислення строків. Такий підхід відповідає принципу оцінки доказів у їх сукупності та не є припущенням, як помилково стверджує апелянт, а є результатом логічного співставлення наданих доказів і встановлених нормативних правил пересилання кореспонденції.
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції неправомірно поклав на відповідача обов`язок доказування дати отримання заявок, також є безпідставними. Суд не перекладав тягар доказування на відповідача, а лише констатував відсутність доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували іншу дату отримання заявок. Така оцінка відповідає положенням статей 13, 74, 86 Господарського процесуального кодексу України та принципу змагальності сторін.
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача щодо неправомірності висновків суду стосовно прострочення виконання зобов`язань. 
Як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач здійснив поставку товару з порушенням строків, визначених договором та специфікацією, що підтверджується видатковими накладними та актами приймання-передачі товару. Факт прострочення виконання зобов`язання відповідачем не спростований належними доказами.
Щодо посилань відповідача на наявність форс-мажорних обставин у зв`язку з військовою агресією російської федерації, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції надав цим доводам належну правову оцінку. Відповідно до умов пунктів 8.2.– 8.3. Договору сторона, яка посилається на обставини непереборної сили, зобов`язана протягом 10 календарних днів повідомити іншу сторону про їх настання та підтвердити такі обставини відповідним сертифікатом Торгово-промислової палати України.
Матеріали справи не містять доказів належного та своєчасного повідомлення відповідачем позивача про настання форс-мажорних обставин у порядку, передбаченому договором, а також відсутній сертифікат Торгово-промислової палати України, який би підтверджував неможливість виконання саме спірного зобов`язання за цим договором. За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення строків поставки.
Посилання скаржника на те, що частина товару була поставлена до початку повномасштабного вторгнення, не спростовує встановленого факту прострочення виконання зобов`язань, оскільки порушення строків поставки мало місце ще до настання зазначених обставин, що підтверджується матеріалами справи.
Щодо доводів апеляційної скарги ТОВ «Оператор ГТС України» про необґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 6 360,29 грн пені, колегія суддів зазначає таке.
Як встановлено судом першої інстанції, сторони у договорі визначили, що строк поставки товару обчислюється з моменту отримання постачальником письмової заявки покупця. Водночас у матеріалах справи відсутні належні та беззаперечні докази, які б достеменно підтверджували конкретну дату отримання відповідачем відповідних заявок.
У зв`язку з цим суд першої інстанції, оцінюючи наявні докази у їх сукупності та керуючись стандартом доказування «вірогідності доказів», обґрунтовано визначив дату отримання заявки з урахуванням нормативних строків пересилання поштових відправлень та здійснив відповідний перерахунок строків поставки і розміру пені.
Доводи позивача про необхідність обчислення строку поставки безпосередньо з наступного дня після дати направлення заявки не ґрунтуються на належних доказах фактичного отримання відповідачем заявки саме у цей день. Тому висновок суду першої інстанції щодо визначення дати отримання заявки та відповідного періоду прострочення є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Так само безпідставними є доводи позивача про порушення судом принципів змагальності сторін та рівності учасників процесу. З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції дослідив усі надані сторонами докази, надав їм належну правову оцінку та виклав мотиви прийняття або відхилення відповідних доводів у рішенні.
Отже, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційних скарг сторін фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції, проте не спростовують встановлених судом обставин справи та правильності застосування ним норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, підстав для скасування або зміни рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.10.2025 у справі № 904/1775/25 колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим апеляційні скарги ТОВ «НВКП «Газінвест» та ТОВ «Оператор ГТС України» задоволенню не підлягають, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
6. Висновок апеляційного суду

З урахуванням наведеного, доводи апеляційних скарг не спростовують правильності встановлених судом першої інстанції обставин та зроблених ним правових висновків. 
Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування чи зміни відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України не встановлено.
Апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.10.2025 у справі – без змін.

7. Щодо розподілу судових витрат.

Оскільки апеляційні скарги залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з поданням та розглядом апеляційних скарг, покладаються на апелянтів.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничо-комерційне підприємство «Газінвест» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газорозподільної системи України» – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.10.2025 у справі № 904/1775/25 – залишити без змін.
Судовий збір за подання апеляційних скарг покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничо-комерційне підприємство «Газінвест» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газорозподільної системи України».
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
Порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

О.Г. Іванов