Справа № 182/749/22
Провадження № 2/0182/2450/2026 
Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України

20.02.2026 року        м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Рунчевої О.В.,

секретаря судового засідання Паламарчук П.Ю.,

розглянувши в залі суду в м. Нікополі у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків,-

В С Т А Н О В И В:  
04.02.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з даним позовом до ОСОБА_2 , посилаючись на наступні обставини. 
01.06.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Попередній договір з передплатою про укладення договору купівлі-продажу будівлі магазину з кафетерієм (далі по тексту – Договір), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За умовами договору відповідач зобов`язалась передати позивачу у власність за договором купівлі-продажу зазначену вище будівлю магазину з кафетерієм. Позивач, в свою чергу, зобов`язався протягом терміну дії договору здійснювати розрахунки за основним договором на загальну суму 537 000,00 грн. На виконання умов договору ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 наступні грошові кошти: 53 700,00 грн. (при підписанні договору); 4 000,00 доларів США (у період з 01.06.2020 року по 13.12.2021 року); 110 955,00 грн. (10.01.2021 року). Однак, 11.01.2022 року ОСОБА_2 повідомила позивачу, що вона здійснила продаж магазину іншій особі, а тому виявила намір здійснити розірвання Договору від 01.06.2020 року. 11.01.2022 року такий Договір між сторонами було розірвано, відповідач повернула позивачу суму сплаченого при підписанні Договору авансу у подвійному розмірі - 107 400,00 грн. Але сплачені позивачем в період з 01.06.2020 року по 10.01.2021 року кошти відповідач не повернула. Позивач зазначає, що відповідачем йому були нанесені збитки в сумі 224 035,40 грн., виходячи із розрахунку 110 955,00 грн. + 113 080,40 грн. (4 000,00 доларів США * 28,2701 грн. згідно офіційного курсу валют за даними Національного банку України на момент подання позову). У зв`язку з цим, він змушений звернутись до суду, та просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь зазначену суму збитків та покласти на відповідача судові витрати. 
Протоколом авторозподілу справ між суддями від 04.02.2022 року дану позовну заяву було розподілено на розгляд судді ОСОБА_3 (а.с.17).
У зв`язку з відставкою судді ОСОБА_3 , протоколом повторного авторозподілу справ між суддями від 15.03.2023 року справу розподілено на розгляд судді Рунчевій О.В. (а.с.22).
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської від 03.04.2023 року відкрито провадження по справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін) (а.с.23-24).
03.05.2023 року від представника відповідача Шашликова Д.Г. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги відповідач не визнає в повному обсязі. ОСОБА_2 зазначила, що не отримувала кошти від позивача в період з 01.06.2020 року по 13.12.2021 року, надана позивачем розписка містить не її підпис, надрукована з використанням комп`ютерної техніки без нотаріального посвідчення і без підписів свідків, її складено з порушенням вимог чинного законодавства, що свідчить про її нікчемність та не створює юридичних наслідків. Щодо суми 110 955,00 грн. зазначила, що 10.01.2022 року з незрозумілих причин на її рахунок від ОСОБА_1 надійшли кошти в розмірі 110 955,00 грн. З цієї причини позивач звернулась до відділу поліції з метою перевірки шахрайських дій. 11.01.2022 року при розірванні попереднього договору в присутності свідків вона повернула зазначені кошти позивачу. А тому вважає позов необґрунтованим та просить відмовити в його задоволенні. 
До відзиву також долучені клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи, клопотання про витребування доказів (оригіналу розписки), клопотання про виклик свідків та про перехід до розгляду справу за правилами загального позовного провадження із підготовчим судовим засіданням (а.с.37-38,39-40,41-42,43).
03.05.2023 року ОСОБА_2 був поданий зустрічний позов до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів (а.с.67-73).
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.06.2023 року в прийнятті зустрічного позову було відмовлено (а.с.74-75). 
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.06.2025 року у задоволенні клопотання відповідача про перехід до загального позовного провадження було відмовлено, здійснено перехід до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.79-80).
25.07.2025 року позивач ОСОБА_1 надав суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.90).
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.11.2025 року по справі призначено судову почеркознавчу експертизу, провадження на час її проведення зупинено (а.с.106-107).
11.12.2025 року від Дніпровського науково-дослідного інституту судових експертиз на адресу суду надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи (а.с.121).
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.01.2026 року поновлено провадження по справі, призначено судове засідання на 22.01.2026 року о 12-00 год. (а.с.123).
29.01.2026 року Нікопольський міськрайонний суд разом з судовою повісткою про виклик в судове засідання направив за місцем реєстрації відповідача копію ухвали про поновлення провадження та копію клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення почеркознавчої експертизи. Однак, поштовий конверт повернувся на адресу суду, як не вручений, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Крім того, ОСОБА_2 повідомлялась про розгляд справи, шляхом направлення на номер її телефону смс-повідомлення щодо дати та місця розгляду справи, яке вона отримала 30.01.2026 року, про що свідчить відповідна довідка (а.с.129). Представник відповідача ОСОБА_4 повідомлявся про розгляд справи, шляхом направлення повідомлення до електронного кабінету адвоката в підсистемі Електронний суд, яке він отримав 30.01.2026 року, про що свідчить відповідна довідка (а.с.128). 
В судове засідання відповідач та її представник не з`явились, заяви про відкладення розгляду справи або про слухання справи без їх участі не направили, причину неявки суду не повідомили. Відповідачем не виконані вимоги клопотання судового експерта, додаткові документи, необхідні для проведення судової почеркознавчої експертизи, до суду не направлені. 
Судова повістка у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою. 
Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. 
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.
Згідно зі ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК (в редакції закону 2004 року), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Відповідно до статей 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Як встановлено судом, 01.06.2020 року між ОСОБА_1 (Покупець) та ОСОБА_2 (Продавець) був укладений Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу будівлі магазину з кафетерієм з передплатою, згідно якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупця за договором купівлі-продажу, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити будівлю магазину з кафетерієм, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Новіковим І.М., зареєстрований в реєстрі за №309 (а.с.6).
Згідно пункту 3.1 Договору, продаж будівлі здійснюється за 537 000,00 грн., що еквівалентно 20 000,00 доларів США. 
Згідно пункту 3.2 Договору, розрахунки за Основним договором здійснюються у готівковій або безготівковій формі у додатково погоджені Сторонами строки, але не пізніше 21 травня 2025 року. Основний договір укладається у десятиденний термін після проведення Покупцем розрахунку за Основним договором у повному обсязі. 
Згідно пункту 4 Договору, суму у розмірі 53 700,00 грн., що є еквівалентом 2 000,00 доларів США, Продавець отримав у вигляді авансу в готівковій формі до підписання цього Попереднього договору. 
Згідно п.4.1 Договору, отримана Продавцем сума до підписання цього договору і є передплатою за Основним договором.
Згідно пункту 5 Договору, сторони домовились, що при укладанні Основного договору сума, яка підлягатиме передачі Покупцем Продавцеві, буде зменшена на суму сплаченого за Основним договором авансу. 
Позивач, зі свого боку, умови Договору виконував, та здійснював у період з 01.06.2020 року по 13.12.2021 року передплати в сумі 4 000,00 доларів США, про що свідчить розписка ОСОБА_2 , складена 13.12.2021 року, оригінал якої міститься в матеріалах даної справи (а.с.109). 
Крім того, в матеріалах справи наявна копія квитанції АТ «КБ «ПриватБанк» від 10.01.2022 року, згідно якої платник ОСОБА_1 перерахував отримувачу ОСОБА_2 кошти в сумі 110 955,00 грн., призначення платежу: оплата по попередньому договору №309 від 01.06.2020 року (а.с.8). 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
Статтями 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Попередній договір має бути укладеним у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі.
Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиниться, якщо основний договір не укладено потягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 2 ст. 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.
Згідно із ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна зі сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Як вбачається з письмових матеріалів справи, 23.12.2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 уклали Договір купівлі-продажу будівлі магазину з кафетерієм, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Колядою Ю.А., зареєстрований в реєстрі за №675 (а.с.9).
У зв`язку з цим, 11.01.2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір про розірвання попереднього договору, який посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Новіковим І.М., зареєстрований в реєстрі за №7 (а.с.10).
Згідно пункту 7 Попереднього договору, сума в розмірі 107 400,00 грн., що становить подвійну суму авансу 53 700,00 грн. сплачена Покупцю повністю до підписання цього договору.
А отже, при укладанні Договору про розірвання попереднього договору, між сторонами не в повній мірі вирішилось питання щодо повернення коштів, сплачених позивачем за Попереднім договором. 
Щодо заперечень відповідача суд зазначає наступне.
Розписка або інший документ, який посвідчує передання визначеної грошової суми, є борговим документом. Нотаріальне посвідчення розписки не є обов`язковим. На дійсність документу це жодним чином не впливає, адже нотаріус не посвідчу розписку, як договір позики, а лише констатує, що вона підписана саме певною особою. Обов`язковим реквізитом боргового документа є власноручний підпис боржника (позичальника) чи його уповноваженого представника, а факультативними — дата, місце видачі, вказівка про свідків тощо. Законодавство не вимагає виключно рукописного тексту при складанні розписки, проте для підтвердження отримання грошей важлива саме ідентифікація підпису боржника, а не спосіб створення документа.
Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховний Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464-3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
У постанові Верховного Суду від 19.12.2018 у справі № 544/174/17 зроблено висновок щодо застосування положень статті 545 ЦК України і вказано, що у статті 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно зі ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи викладене вище, суд звертає увагу, що клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи було задоволено, ОСОБА_2 було проінформовано про неможливість проведення експертизи, надано час та можливість для надання додаткових матеріалів для її проведення, однак своїм правом остання не скористалась, додаткових доказів не надала, що унеможливлює проведення зазначеної вище експертизи, та доведення факту, що розписка містить не її підпис.
З огляду на зазначене, у суду немає підстав вважати надану позивачем розписку неналежним та недостовірним доказом, а тому заперечення відповідача в цій частині до уваги не приймаються, а грошові кошти в сумі 4 000,00 доларів США (в гривневому еквіваленті – 113 080,40 грн., виходячи із розрахунку 4 000,00 доларів США * 28,2701 грн. (курс валют на момент подання позову) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування збитків, понесених у зв`язку з розірванням Попереднього договору про укладення договору купівлі-продажу магазину з кафетерієм з передплатою. 
Квитанція АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування позивачем на рахунок відповідача коштів в сумі 110 955,00 грн. також не викликає сумнівів у суду, як належний та допустимий доказ. Факт повернення 11.01.2022 року позивачу даних коштів при розірванні попереднього договору ОСОБА_2 не доведено, в самому договорі про повернення саме цієї суми не зазначено, розписки, складеної позивачем, або іншого належного доказу повернення коштів не надано.
Суд вважає доведеним факт передачі позивачем ОСОБА_1 на виконання умов Попереднього договору від 01.06.2020 року відповідачці ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 224035,40 грн. Доказів протилежного чи повернення відповідачем грошових коштів в позасудовому порядку чи на дату ухвалення судового рішення, сторонами до суду не подано.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що до теперішнього часу відповідачка зобов`язання не виконала та від повернення коштів ухиляється, тому суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 224 035,40 грн.
У зв`язку із задоволенням позову на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір у розмірі 2 240,36 грн., сплачений при зверненні до суду.
Керуючись 3,16, 202, 203,626,627,635,657 ЦК України, статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 274-279 ЦПК України, суд, - 

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) суму завданих збитків у сумі 224 035 грн. 40 коп. (двісті двадцять чотири тисячі тридцять п`ять грн. 40 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 2 240 грн. 36 коп. (дві тисячі двісті сорок грн. 36 коп.).

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя:	  	О.  В.  Рунчева