ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

23 лютого 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/892/25 	
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області, яким просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Закарпатській області від 12.04.2024 року №0077236-2413-0751-UA21100230000083101.
Позовній вимоги обґрунтовано тим, що з метою здійснення своєї господарської діяльності позивач згідно даних, які містяться у Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у власності позивача перебуває 2 об`єкта нерухомого майна:
- з реєстраційним номером 23112479, а саме столярного цеху, котельні, сушарні та допоміжних приміщень, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 752,7 кв.м. та 
- об`єктом нерухомого майна з реєстраційним номером 16530115, а саме столярного цеху, реконструйованого з власного складу-амбару, адмінбудинку, гаражу реконструйованого зі складу, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до Звіту про проведення технічного обстеження від 21.02.2024 року, який затверджений експертом з технічного обстежень будівель та споруд, комплекс будівель загальною площею 752,7 кв. м. (столярний цех, котельня, сушарня га допоміжні приміщення (літ H) (II черга будівництва), столярний цех, реконструйований з власного складу-амбару (літ.Л.), адмінбудинку (літ. 31 А), гаражу (літ. Б) реконструйований складу), за адресою: АДРЕСА_1 . належить до будівель промислових та складів, код 125. 
Цільове призначення земельної ділянки під об`єктами нерухомого майна з кадастровим номером 2110100000:60:002:0008 - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
У липні 2024 року позивачем було отримано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Закарпатській області форми «Ф» №0077236-2413-0751-UA21100230000083101 щодо нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченої фізичної особами, які власниками об`єктами нежитлового нерухомості у розмірі 20172,36 грн.
Представник позивача зазначає, що позивачка здійснює за цією адресою свою господарську діяльність - з виробництва дерев`яних будівельних конструкцій та орендує земельну ділянку, на якій знаходиться дане майно, відтак позивачка має право на податкову пільгу, встановлену підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, та звільняється від обов`язку щодо нарахування та сплати податку за правилами наведеної статті Кодексу. 

Представником відповідача до суду було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує щодо задоволення позову та зокрема зазначає, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов: у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів такими фізичними чи юридичними особами за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду). 
Таким чином, фізична особа, яка є власником об`єкта промисловості, має право на застосування податкової пільги, передбаченої нормами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за умови використання нею безпосередньо такого об`єкта за функціональним призначенням – для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).
Позивачем лише 31.07.2023 р. подано повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, а саме зазначено цех за адресою: АДРЕСА_1 . 
Тобто пільга може бути застосована до позивачки тільки з наступного місяця після отримання нею права на пільгу. Відтак, оскільки позивачка подала повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням 31.07.2023, вона не може мати права на пільгу за цей період та попередні періоди, крім того жодних документів про здійснення виробничої діяльності позивачка з невідомих причин не надала. 
Окремо слід вказати ,що серед видів діяльності, які задекларовані в податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2023 рік є вид діяльності 68.20 – «Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна».
На підставі наведеного, представник відповідача стверджує, що у позивачки немає права на пільгу зі сплати податку, що в повній мірі узгоджується з правовим висновком Верховного Суду від 02.03.2023 року по справі №280/669/21.
Згідно ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що згідно з витягу з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у власності ОСОБА_1 перебуває 2 об`єкта нерухомого майна:
- з реєстраційним номером 23112479, а саме столярного цеху, котельні, сушарні та допоміжних приміщень (літ Н), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 752,7 кв.м.. 
- та з реєстраційним номером 16530115, а саме столярного цеху. реконструйованого з власного складу-амбару (літ.Л.), адмінбудинку (літ. А), гаражу (літ. Б) реконструйованого зі складу, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Закарпатській області від 12.04.2024 року №0077236-2413-0751-UA21100230000083101 позивачці визначено суму податкового зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2023 рік у сумі 20172,36 грн.
Позивач вважає, що у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, як фізична особа підприємець за основним видом діяльності 16.23 «Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів», останній має право на податкову пільгу, встановлену підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, та звільняється від обов`язку щодо нарахування та сплати податку за правилами наведеної статті Кодексу, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з пп.10.1.1 п.10.1 ПК України податок на майно належить до місцевих податків.
За змістом пп.265.1.1 п.265.1 ст.265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з пп.266.1.2 п.266.1 ст.266 ПК України якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом.
За змістом пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Відповідно до пп.266.3.1, 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно з пп.266.6.1 п.266.6 ст.266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
За змістом пп.266.7.1, 266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
З системного аналізу наведених вище правових норм суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є однією зі складових податку на майно і належить до місцевих податків, визначених статтею 10 ПК України. Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу. Платниками податку на нерухомість є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, у власності яких перебуває відповідне майно.
Положеннями пп.«є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України закріплено перелік об`єктів, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, до яких, зокрема, належать будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Пункт 30.1 ст.30 ПК України передбачає, що податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Відповідно до п.30.2 ст.30 ПК України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.
Так, Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі ДК 018-2000), який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Згідно з ДК 018-2000 клас 1251 «Будівлі промислові» віднесено до групи 125 «Будівлі промислові та склади». Клас 1251 «Будівлі промислові» включає криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо.
До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промислові». Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі.
Разом з тим, сама по собі специфіка об`єкта оподаткування наявність спеціального статусу будівлі, а саме: статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування, оскільки законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його до застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.
При цьому, встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в цьому випадку підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та має на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.
Такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі, які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.
Застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов: у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).
З наведеного вище вбачається, що фізична особа, яка є власником об`єкта промисловості, за умови використання такого об`єкта за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду), має право на застосування податкової пільги, передбаченої нормами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Матеріалами справи стверджується, що належний позивачу на праві власності комплекс будівель загальною площею 752,7 кв.м. (столярний цех, котельня, сушарня та допоміжні приміщення (літ Н) (II черга будівництва), столярний цех, реконструйований з власного складу-амбару (літ. Л.), адмінбудинку (літ. А), гаражу (літ. Б) реконструйований зі складу), за адресою: АДРЕСА_1 ., відповідно до Звіту про проведення технічного обстеження від 21.02.2024 року, належить до будівель промислових та складів, код 125.
Однак на підтвердження провадження господарської діяльності позивачка не надала жодних доказів, які підтверджують реальне здійснення господарської діяльності на об`єктах оподаткування. 
Крім того, як зауважив відповідач, згідно інформаційно-комунікаційних систем ДПС України, фактична чисельність найманих працівників ФОП ОСОБА_1 у звітних періодах (2021-2023 рр.)складала - 0 осіб, що ставить під сумнів здійснення господарської діяльності в цілому.
Вказане у повній мірі узгоджується з правовим висновком Верховного Суду від 02.03.2023 року по справі №280/669/21.
Окремо слід зазначити, що, серед видів діяльності, які задекларовані в податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2023 рік є вид діяльності 68.20 – «Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна».
При цьому необхідною передумовою для застосування до платника податків положень підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України є те, що та такий об`єкт нерухомості не може бути передано його власником в користування третім особам (юридичним чи фізичним) – в оренду, лізинг, позичку.
З огляду на вище викладене позивачем не доведено здійснення господарської діяльності у оподаткованій будівлі, відтак позивач не підпадає під підпункту “є” підпункту 266.2.2. пункту 266.2. статті 266 Податкового кодексу України та не може бути звільнений від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно п. 56.21 ст. 56 Податкового кодексу України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.
Відповідно до п. 56.1. ст.56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Відповідно до ст. 59 ПКУ у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно ч.1, ч.2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
На підставі наведеного та керуючись ст.139, 241, ч. 3 ст. 243, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення – відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 Суддя	П.П.Микуляк