Дата документу 06.04.2026 Справа № 335/1835/25

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 335/1835/25  Пр. № 22-ц/807/685/26 	Головуючий у 1 інстанції: Воробйов А.В. Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.
суддів Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.
 
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Дмитрієва Андрія Володимировича в особі представника ОСОБА_1 на рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2025 року у справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (надалі - ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ») о ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики 

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» звернулось суду з вищезазначеним позовом до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя (т.с.1 а.с. 1-64), в якому просило стягнути з  ОСОБА_2 загальну суму заборгованості за договором позики № 75652888 від 10 липня 2021 року в розмірі 46651,50 грн з яких: 15000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 31651,50 грн - сума заборгованості за відсотками, від сплати якої відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також суму сплаченого збору в розмірі 2422,40 грн, та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн.; витребувати в АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо належності  ОСОБА_2 карткового рахунку № НОМЕР_1 , та виписку по картковому рахунку № НОМЕР_1 відкритому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Воробйова А.В. (т.с.1 а.с.65). Ухвалою суду першої інстанції від 17 березня 2025 року (т.с.1 а.с.69-70) відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження; витребувано у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вищезазначену інформацію. Ухвалою суду першої інстанції від 24 квітня 2025 року (т.с.1 а.с.114) у зв`язку з ненадходженням витребуваної інформації від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вирішено поновити судовий розгляд цивільної справи на стадії ухвалення рішення, викликати учасників у судове засідання. 26.05.2025 на адресу суду надійшов лист від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із запитуваною інформацією (т.с.1 а.с. 132). Ухвалою суду першої інстанції від 29 липня 2025 року у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» витребувано інформацію повторно (т.с.1 а.с.155). 25.08.2025 на адресу суду надійшов лист від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із запитуваною інформацією (т.с.1 а.с.163-164).
25 квітня 2025 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних судів" № 4273-IX, за змістом якого: - внесено до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» такі зміни: «1. Пункт 3-1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено підпунктом 3 такого змісту: «3) змінити найменування місцевих загальних судів, перелік яких визначається додатком до цього Закону. Зміна найменування місцевого загального суду не призведе до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду»; Доповнено додатком такого змісту: «Додаток до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ Перелік місцевих загальних судів, що перейменовуються Змінити найменування таких місцевих загальних судів… 7) у Запорізькій області: Куйбишевський районний суд Запорізької області на Кам`янський районний суд Запорізької області; Жовтневий районний суд Запорізької області на Олександрівський районний суд м. Запоріжжя; Ленінський районний суд м. Запоріжжя на Дніпровський районний суд м. Запоріжжя; Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя на Вознесенівський районний суд м. Запоріжжя…». Державна реєстрація змін до відомостей про місцеві загальні суди, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, які випливають із цього Закону, здійснена 30 квітня 2025 року (ст. 82 ч. 3 ЦПК України). 
Рішенням Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2025 року (т.с.1 а.с.179-182) позов позивача у цій справі задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (ЄДРПОУ 43311346) суму заборгованості за Договором позики №75652888 в розмірі 46651,50 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (ЄДРПОУ 43311346) судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач  ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с.131-143) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов частково, а саме: стягнути суму боргу у розмірі 15309,00 грн, вирішити питання про перерозподіл та відшкодування судових витрат.
В автоматизованому порядку 16.01.2026 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Онищенка Е.А., Трофимову Д.А. (т.с.1 а.с.225). Ухвалою апеляційного суду від 19.01.2026 року (т.с.1 а.с.226) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 28.01.2026 року (т.с.1 а.с.229). Ухвалою апеляційного суду від 29.01.2026 року апеляційну скаргу апелянта залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків (т.с.1 а.с.231), які було усунуто у встановлений апеляційним судом строк (т.с.1 а.с.234-237). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 09.02.2026 року (т.с.2 а.с.1), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (т.с.1 а.с.2). Оскільки, відповідно до ст. 369 ч. 1 ЦПК України в редакції ЗУ від 19.06.2024 року № 3831-ІХ, який набрав чинності з 19.07.2024 року, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (розрахунок: 3328,00 грн. * 30 = 99840,00 грн., у цій справі ціна позову 72000,00 грн. - а.с.3), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Позивач подав апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу сторони відповідача у цій справі (т.с.1 а.с.12-20).
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
У період з 16.02.2026 року по 02.03.2026 року включно суддя - доповідач перебувала у відпустці (довідка т.с. 2 а.с. 21).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_1  у цій справі підлягає  залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Судовими рішеннями є: … рішення, постанови… (ст. 258 ч. 1 п.2,3 ЦПК України).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 12 - 13, 76, 141, 258-259, 263-265, 279, 280-284, 354 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності всіх позовних вимог позивача у цій справі.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 10.07.2021 р. між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (надалі «Позикодавець» та ОСОБА_2 укладено Договір позики № 75652888 (на умовах повернення позики (надалі - Договір позики), за умовами якого Позикодавець надав Відповідачу грошові кошти у розмірі 15000,00 грн, строк позики 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99% в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом Позичальника, відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису fLrK5wYVoW, що був надісланий на вказану Відповідачем електронну адресу - ІНФОРМАЦІЯ_1) у порядку визначеному ЗУ «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в розділі реквізити сторін (т.с. 1 а.с. 16 зворот - 28 зворот).
Згідно з довідкою про ідентифікацію (т.с. 1 а.с. 29), виданою Позикодавцем Відповідач з яким укладено договір № 75652888 від 10 липня 2021 року ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Акцепт договору Відповідачем (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора). Одноразовий ідентифікатор fLrK5wYVoW. Час відправки ідентифікатора Відповідачу: 10/07/2021 02:54:07. Електронна пошта на яку направлено ідентифікатор ІНФОРМАЦІЯ_1. 
Того ж дня Позикодавець на виконання п.1 Договору позики № 75652888 від 10.07.2021, виконав свої зобов`язання, зокрема передав Відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 15000,00 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Відповідача № НОМЕР_1 (т.с. 1 а.с. 30), за посередництвом платіжної установи ТОВ «ФК ФІНЕКСПРЕС» що діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (платіжний інструмент для перерахування коштів на картковий рахунок фізичної особи, так як перерахунок коштів з банківського рахунку Позикодавця на картковий рахунок фізичної особи технічно не можливий). Наведене вище підтверджується електронною платіжною інструкцією№9021d99c-06a5-4ae5-9417-082b57b1d5a6 від 10.07.2021 р. яка в свою чергу є первинним бухгалтерським документом, що складений та підписаний в електронній форм (т.с. 1 а.с. 31). 
Суд першої інстанції правильно встановив, що позику видано на платіжну картку, а не на банківський рахунок Позичальника, а тому всі правовідносини між позичальником, кредитором та банком - еквайром регулюються Постановою НБУ №705 від 05.11.2024 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів. Відповідно до 5 розділу VII №705 від 05 листопада 2014 року в якій вказано, що документи за операціями з використанням електронних платежів мають статус первинного документа та може бути використані під час урегулювання спірних питань. 
Відповідно до п.5.2 Договору позики № 75652888, Позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики) що розміщенні на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладання цього Договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення Позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. 
Згідно з п.6.5 Правил, у редакції, що діяла на час укладання договору позики, передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів Позичальнику, на таку неповернуту позику (або її частину), товариство має право нарахувати проценти в розмірі, передбаченому Договором позики за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частину) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за Договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. 
Таким чином суд першої інстанції правильно встановив, що у Договорі позики встановлено строк позики 30 днів, однак у самому Договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку. 
Суд також вірно зазначив, що без проходження попередньої реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції (ресурс Позикодавця), отримання одноразового ідентифікатора, входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без надання Відповідачем особистої інформації (ідентифікаційному коду, паспортних даних, адреси реєстрації, банківської карти для зарахування коштів тощо) та без попереднього погодження оферти Договору позики та правил надання грошових коштів у позики - укладання договору позики технічно не можливе, що в свою чергу відповідає положенням ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію».
З наведеного алгоритму укладення договору позики вбачається, що без ознайомлення/погодження з умовами Договору позики та Правилами надання грошових коштів у позику (т.с. 1 а.с. 17 зворот - 28), подальше укладення Договору позики на сайті є неможливим. 
Таким чином, підписанням Договори позики Позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. 
Суд першої інстанції правильно зробив висновок, що враховуючи викладені вище умови Договору позики № 75652888 від 10.07.2021 та здійснені Відповідачем платежі в рахунок погашення заборгованості за договором позики, які складають - 4168,50 грн, заборгованість останнього за договором позики складає 46651,50 грн - зокрема 15000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 31651,50 грн - сума заборгованості за відсотками (т.с. 1 а.с. 7-9 зворот). 
Відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за Договором позики та заборгованості за процентами - не виконав ні перед Позикодавцем/Первісним кредитором ані перед Позивачем/Фактором - ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», що набуло право вимоги за Договором позики № 75652888 на підставі Договору факторингу.
Так, 21 грудня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали Договір факторингу №2112 від 21 грудня 2021 року (т.с. 1 а.с. 32 зворот 42 зворот), за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики № 75652888 від 10 липня 2021 року (т.с. 1 а.с. 41).
31 березня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали Договір факторингу № 310323-ФМ від 31 березня 2023 року (т.с. 1 а.с. 43-52) за умовами якого Позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики № 75652888 від 10 липня 2021 року (т.с. 1 а.с. 52).
Відповідно до п.5.2 зазначеного вище Договору факторингу встановлено, що перехід від Клієнта до Позивача/Фактора прав вимоги за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання Актів прийому - передачі Реєстру заборгованостей, після чого Позич/Фактор стає Кредитором по відношенню до Боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідних прав вимог. Підписані сторонами Акти прийому-передачі Реєстру заборгованостей підтверджують факт переходу до Позивача/Фактора відповідних прав вимоги та є невід`ємними частинам цього Договору.
Відповідно до Реєстру прав вимог від 31 березня 2023 року до Договору факторингу «310323-ФМ від 31 березня 2023 року ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 48432,75 грн: 15000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 33432,75 грн - сума заборгованості за відсотками.
Суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням Позичальником взятих на себе зобов`язань перед Кредитодавцем за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість.
Згідно ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України).
За змістом ст.626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2ст. 639 ЦК України).
У ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (Кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Також суд приймає до уваги, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
У свою чергу заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).
Особливою формою відступлення права вимоги є договір факторингу, правове регулювання якого визначено Главою 73 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
На підставі ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу (ч. 1ст. 1081ЦК України).
Відповідно до ч. 1ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Відповідно до вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що матеріалами справи та наявними у справі доказами підтверджено той факт, що відповідачем порушено умови укладеного сторонами договору позики в частині своєчасного повернення коштів, тому позивачем правомірно заявлено вимоги про стягнення з нього, як боржника, заборгованості за вказаним договором, що підтверджується наданими позивачем розрахунком, який долучено до матеріалів справи та не спростовано відповідачем, а тому позов позивача до відповідача у цій справі підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_1  є такими, що фактично дублюють доводи сторони відповідача в його відзиві на позовну заяву (т.с. 1 а.с.78-89) у суді першої інстанції, яким суд надав належну, та з якою погоджується апеляційний суд. 
Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою. 
Судом першої інстанції у цій справі було правильно встановлено, що права відповідача, як споживача, при вищевикладених правильно встановлених судом першої інстанції обставинах цієї справи, не були порушені стороною позикодавця (кредитора).
Посилання сторони відповідача в його апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 200) на судову практику в інших справах за участю інших учасників справи, які за своїми фактичними обставинами різняться із фактичними обставинами цієї справи, не має преюдиційного значення для вирішення цієї справи судом.
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Суд першої інстанції правильно виходив при вирішенні цієї справи із:
- презумпції свободи договору (ст. 627 ЦК України, за змістом якої: відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1); у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч.2);  оскільки відповідач на свій власний розсуд обрав кредитора - позивача, підписав вищезазначений електронний договір сторін без зауважень, зі всіма умовами останнього погодився (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не надані); 
- презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) - вищезазначених кредитного договору та договорів факторингу, підписаних сторонами без зауважень, належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не були надані), оскільки їх недійсність прямо не встановлена законом та вони не визнані судом недійсними (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не надані, так, сторона відповідача у цій справі будь-якого зустрічного позову не заявляла, у матеріалах цієї справи відсутнє будь-яке рішення іншого суду в іншій справі про визнання вищезазначених кредитного договору та договорів факторингу недійсними та відповідачем апеляційному суду не надано),
- принципу обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України), за змістом якої вищезазначений договір є обов`язковим для виконання його сторонами.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування відповідача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Відповідач та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача та, відповідно, у спростування останнього у цій справі.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони відповідача. Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті. 
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України. 
Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни. 
Також, в силу вимог ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні його апеляційної скарги, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2025 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова апеляційним судом складена 06.04.2026 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Онищенко Е.А.	Трофимова Д.А.